lampa: berättelse till landtbruksstyrelsen 1892. 27 



Ännu flera lefvande skalbaggar insläpptes i buren, och parning 

 ägde rum mellan dem allt som oftast, men var alltid af ovanligt 

 kort varaktighet. Hanen hade därunder den något egendomliga 

 vanan att gripa och kvarhålla ett af honans pannspröt mellan 

 sina käkar. 



Äggläggningen tillgick sålunda, att honan inborrade sin ut- 

 stående bakkroppsspets något litet i den lösa jordytan. och ned- 

 lade där ägget, hvarefter hon medelst bakfötterna krafsade litet 

 jord öfver detsamma och tillpackade denna med bakkroppen, 

 h varigenom alla spår efter operationen utplånades. Den 5 juli 

 visade sig ett par små svarta larver i buren och voro dessa då 

 högst ett par dagar gamla. Äggen hade således legat omkring 

 tio dagar i jorden innan de kläcktes. 



I det fria såg man samtidigt både mycket små och nästan 

 fullvuxna larver, och det är därför antagligt, att äggläggningen 

 äger rum under minst 14 dagar eller kanske ännu längre tid. 

 Larverna äro nästan gråsuggliknande, men mer och blott små- 

 ningom afsmalnande bakåt, till färgen glänsande svarta, framtill 

 med gulaktiga sidokanter, samt hafva sex ben, belägna på bröst- 

 ringarna. 



Den 25 juli såg jag en larv, som hade en mer matt och 

 gråaktig färg och var omkring 9 mm. lång. Om denna nyss 

 bytt om hud eller var behäftad med någon sjukdom, kunde icke 

 afgöras. Vid bristande föda uppåto larverna hvarandra, hvilket 

 tillgick så, att den starkare bet hål på en annan samt däri 

 utsög dess inre delar, tills blott skinnet blef kvar. Då larven 

 ville förtära vegetabilisk föda, kröp han upp på ett kornblad, 

 gnagde sönder dess öfverhud och utsög saften samt uppåt de 

 gröna beståndsdelarna, hvarigenom genomskinliga fläckar uppstodo 

 på bladet. 



Den 18 juli hade ingen larv ännu förvandlats till puppa, 

 och som jag då skulle lämna Luleå och återresa till Stockholm, 

 måste de kvarlefvande larverna införas i en bleckburk, där de 

 fingo ett par sallatsblad till reskost. Här dogo likväl de flesta 

 under vägen, men två voro vid lif vid framkomsten den 2 i juli. 

 En af dem kröp under ett sallatsblad och den andra borrade sig 

 ned i jorden. Den förstnämnda hade den 26 förvandlats till en 

 blekgul, 8 mm. lång puppa, som hade nästan den utbildade in- 



