MEVES: ANTINONNIN. 93 



densamma tillfredställa sin törst och — drunkna. I fråga varande 

 skadedjur finnes dess bättre ej hos oss, men vi hafva besläktade 

 ställföreträdare, mot hvilka det enkla utrotningsmedlet borde 

 försökas. 



Sven Lampa. 



Antinonnin. I den vetenskapliga bilagan till »Münchener 

 allgemeine Zeitung» n:o 98 för 1892 redogöra professorerna d:r 

 C. O. Harz och d:r W. v. Miller uti en högst intressant artikel, 

 »Till nunnefrågan», för resultaterna af deras omfattande forsk- 

 ningar i och för nunnelarvens tillintetgörelse, hvilken larv synner- 

 ligast uti de bayerska och würtembergska skogarna sedan några 

 år orsakat oerhörda förluster. 



Sedan åtskilliga infektionsförsök i det fria med klyf-, mögel- 

 och andra svampar misslyckats, försöktes en mängd olika kemi- 

 kalier i vattenlösning. Bland dem visade sig blott ett enda pre- 

 parat, orthodinitrokresolkalium, (som af fabrikerna f. d. Bayer & 

 C:o i Elberfeld benämnts antino7iniii) såsom fullkomligt verksamt 

 emot nunnans larv. Det användes till en början enbart löst i 

 vatten, i en utspädning af i: 400 à i: 300. Senare befanns, att 

 en tillsats af helt litet såpa (o s — 2 %') väsentligt ökade verk- 

 ningarna, så att under denna form en mängd insekter, såsom 

 många bladlöss och dylika parasiter dödades till ock med genom 

 lösningar af i: 1500 à i: 1200. 



För nunnelarvens utrotande var en lösning af i: 750 à i: 500 

 fullt tillräcklig, utan att skogsväxterna ledo men däraf. 



Till sist har ock utrönts, att en salva, tillredd af i — i Y4 

 delar antinonnin och 100 delar svinister, margarin eller vaselin, 

 rikligt ingniden på hästar, nötkreatur etc, ofelbart skyddar mot 

 bromsar. 



Stor betydelse har antinonnin äfven såsom medel mot hus- 

 svamp, hvarjämte det lärer hindra utvecklingen af typhus-, kolera-, 

 difteri-, mjältbrand- m. fl. baciller. 



(Ur »Zeitschrift für das gesammte Brauwesen», XVI: i, Mün- 

 chen 1893.) 



J. Meves. 



