98 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 893. 



sig fram, drefs man dock oemotståndligt ut från det fängelse, som 

 så länge hållit en inspärrad. 



Af insektvärlden var dock ännu ej mycket att se; öfver 

 den öppna planen framför faktoriet fladdrade långsamt en och 

 annan Amauris Hecate, i närheten af det höga elefantgräset, 

 Pe7inisetunt {macrostachyon ?) ,nkgxa. Precis Sophia. Flugor och 

 steklar började äfven röra på sig. Några stora spinnarelarver, 

 svart- och gulbrokiga, med bruna taggar, hade af regnet spolats 

 ned från en trädkrona, hvars sönderätna löfverk tydde på, att 

 flera där troligen funnos att få — en förmodan, som vid under- 

 sökning bekräftades. 



Dessa sparsamma fynd tycktes dock vilja visa, att en gynn- 

 sammare tid stod för dörren, och med första båt beredde jag 

 mig därför att lämna det på insekter så fattiga Bibundi vid haf- 

 vet, för att gifva mig in i landet till gynnsammare områden. 

 Det var trakten kring Bonge, svenska firmans största faktori, jag 

 denna gång valde till operationsfält, och efter ett par dagars färd, 

 först på hafvet till Ekundu, därifrån i kanot uppför floden Même, 

 nådde jag den 4 sept, min bestämmelseort. 



Hela landskapets vegetation kring Bonge är s. k. busk-skog, 

 ej typisk urskog. Den förra karaktäriseras af svårgenomtränglig, 

 ofta af talrika lianer och andra slingerväxter genomväfd under 

 skog, hvarur spridda silke-bomuUsträd {Eriodendroii anfractuo- 

 sum\ mer eller mindre smalstammiga andra träd, såsom Spato- 

 dea. Ficus, Anthocleista m. fl., blandade med talrika olje- 

 palmer {Elceis guineensis\ uppskjuta. Den typiska urskogen 

 finnes icke här, men säges taga sin början tre dagsmarscher 

 längre inåt, och karaktäriseras af de höga, tjockstammiga skogs- 

 jättarna, som utan underskog höja sig sida vid sida, bildande 

 med sina täta kronor ett enda af pelare uppburet löfhvalf. 



På stora sträckor utbreder sig ett eget slags underskog af höga, 

 tätt växande Scitamineer: Zingiberaceer, näml. vaç.iX AinmoTnum gra- 

 num paradisi och en väldig Marantacee, hvars stora, spadformiga 

 blad uppbäras af ett ända till 10 fot högt bladskaft. Zingiberaceens 

 röda, spolformiga frukter sitta lågt vid rotstocken ; de däri va- 

 rande fröna omgifvas af ett syrligt, läskande kött, som man un- 

 der marscher begärligt förtär. Att intränga i en sådan »bush» 

 möter vanligen de största hinder, om det ej rent af är omöjligt 



2 



