SJOSTEDT: FRAN KAMERUN. I Ol 



något mindre, Copris, med grönglänsande hufvud och thorax 

 voro de allmännaste, ehuru flera andra arter voro långt ifrån 

 sällsynta. 



Af Longicornia erhöll jag en Prionid af gigantisk storlek. 

 Den fördes till mig af en inföding, som tjudrat den med en smal 

 lina, däri han bar den af fruktan att råka ut för dess bett. 



En Lucanid, Homoderiis Mellyi, hvars kolossala hufvud 

 nästan utgör en tredjedel af djurets hela längd, utom käkarna, 

 fångades några gånger. Arten är nästan helt grågul och påmin- 

 ner mycket om vår ekoxe, Liicanus cervus. 



I farmen, där fällda trädstammar lågo kringspridda, funnos 

 ett par Passalus-^xitx i mer än önskvärd mängd; under hvarje 

 barkstycke man lyfte bort, brukade någon eller några af dessa 

 sitta, och högg man sedan i den murkna trämassan, kunde man 

 vara viss på att få se deras hvita puppor och larver i alla möj- 

 liga utvecklingsstadier. Dock var det endast vissa tider de före- 

 kommo i så stor mängd; dessemellan sågos de ej så mycket till. 



Rätt svåra fiender för boningshusen äro de ymnigt före- 

 kommande Bostrychiderna ; de genomborra bjälkar och dörrposter 

 från alla sidor och röja sin närvaro genom massor af stoftfint 

 söndermalet trä, som samlat sig nedanför på marken eller stannat 

 i omgifvande spindelväf. Det var i allmänhet helt små arter, af 

 svart till brun färg; den största jag sett, var cirka i,s cm. lång 

 och borrade alltid sina gångar snedt uppåt, då däremot de andra 

 borrade vinkelrätt in. En cirka 2 mm. lång, gulbrun art lockades 

 om aftnarna af lampljuset och fastnade massvis på oljehuset. 



Cerainbycidœ torde vara områdets artrikaste coleopterfamilj. 

 Hithörande former träffades så väl vid skuggiga skogsvägar, där 

 åtskilliga mer tröga arter långsamt surrade fram eller sutto på stam- 

 mar och stjälkar, som på heta, solljusa platser bland fällda träd. 

 Endast en Staphylinus träffades denna tid; af Cicindela två arter. 

 Märkvärdigt nog tycktes dödgräfvarna, Necrophoriis, helt och 

 hållet saknas; deras rål i naturen fylles i stället af myrorna. 

 I Bonge insamlades omkring 6,000 skalbaggar, representanter för 

 en massa grupper och släkten. 



Under den dystra regntiden, synnerligas! under dess värsta 

 period, juli och augusti, voro fjärilarna så godt som försvunna, 

 och endast några af de allmännaste arterna kunde man i enstaka, 



5 



