SJOSTEDT: FRAN KAMERUN. 103 



lyckades det mig att kunna bibehålla larverna tämligen bra. I 

 början förvarades de i en insektlåda, till dess det blifvit ett till- 

 räckligt antal att fylla en dosa, men härunder ledo de stor skada 

 af fukt och mögel. 



Sista dagarna af oktober bildade en vändpunkt i fjärilarnas 

 uppträdande. Dag från dag ökades de brokiga skarorna; kring 

 skogens höga kronor, vid stigar och bäckar, farmer och öppna 

 platser fladdra lekande hopar omkring eller smyga fram i 

 den glesa bushen. Öppna, sandiga platser vid flodstranden, svagt 

 skuggade af högt däröfver sig hvälfvande trädkronor^ äro särdeles 

 omtyckta samlingsplatser för en hel del arter. Här ser man hela 

 moln af den hvita och gulröda Mylothris fladdra omkring 

 med den citrongula Terias och Atella Eurytis, eller i massor 

 samlade på marken. Med hastiga vingslag kommer Papilio Po- 

 licenes eller P. Nireus öfver vattenytan och sänker sig ned bland 

 de öfriga; allt flera infinna sig, till dess hela kvadratfots ytor 

 sålunda betäckas af ifrigt sugande fjärilar. Här infinna sig äfven 

 P. Hespertis, P. Menestkeus, P. Leonidas, P. Theorini, och kan- 

 ske äfven en ståtlig P. Zalmoxis synes ibland dem med något 

 utbredda, dallrande vingar. Skygg störtar en liten Cyrestis 

 Camillus ned mellan bladverket, far hastigt några slag hit och 

 dit för att i nästa ögonblick åter vara försvunnen. På solljusa, 

 heta ställen flyga brokiga Charaxes-zxiex. hvaraf den röda och 

 svarta Ch. Liicrethis är allmännast. Äfven Ch. Brutus och den 

 lilla grönaktiga, ytterst lifliga CJl. Eupale äro ej sällsynta. De- 

 ras flykt öfverträffar alla andras i snabbhet, och sällan lyckas 

 man att länge med blicken följa dem i deras svindlande lopp. 

 De älska framför allt solen, och endast under middagens hetaste 

 stunder kan man hafva hopp om att fånga några af dessa prydliga 

 fjärilar. Deras kraftiga byggnad och spänstigheten hos vingarna 

 göra, att de flesta, som komma i håfven, nästan ögonblickligen 

 slitas sönder, och det fordras att med ett hastigt grepp göra 

 dem all rörelse omöjlig, om man vill hoppas att få dem felfria. 

 Nästan samtliga arter fångas bäst på exkrementer. Cliaraxcs 

 Tiridates slår hälst ned på stammar, där han såsom nästan alla 

 Charaxes-z.x\ç.x hvilar med hopfällda vingar. 



Något senare, nämligen i januari, påträffades några exemplar 

 af den skygga, blå och svarta Ch. Myccrina. I flera dagar så- 



' 7 



