104 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1893. 



gos de på samma ställe, men gäckade länge alla försök att fånga 

 dem. Som pilar sköto de hvirflande fram och voro i nästa ögon- 

 blick ur synhåll för att dock snart åter visa sig på sin vanliga 

 plats, som de ej tycktes vilja öfvergifva. Terrängen var öppen 

 — en plantanfarm — och marken beväxt med slingrande Con- 

 volvulaceer, och en stark hetta rådde där under middagstimmen. 



Det är en anmärkningsvärd egenhet, att vissa därvarande 

 fjärilar hafva sitt bestämda område, från hvilket de ogärna vika 

 och dit de, om de blifvit bortskrämda, snart återvända. Hit 

 höra flera CyinotJio'è-zxX.tx nämligen; C. Oemilius, C. Beckeri, 

 C. T he ob ene, Kalliiiia Rmnia, Eiiphœdra Ruspina ni. fl. Eu- 

 pliœdrû-a.ner, Diadejna Salmacis, Aterica Opis m. fl. Dag från 

 dag kunna samma exemplar af dessa arter visa sig på en och 

 samma plats, somliga på stigar, andra på buskar och träd, ja 

 därvid hafva de till och med utvalt en viss gren eller ett löf, 

 där de ständigt slå ned. 



Vi lämna nu flodstranden och vika af på en därifrån ledande 

 smal stig in i bushskogen. Här möter man en helt annan fauna. 

 En liten svart och blekgul Catnna angustatum kommer här 

 vanligen först till mötes, följande stigen på ringa höjd. Den 

 hör just till de omtalade arterna, som ha sitt bestämda område, 

 hvarifrån de ej gärna vika. Att fånga honom möter inga svårig- 

 heter; bit för bit skrämmes han framför på vägen, vid hvars sida 

 han ofta slår ned på blad o. dyl., tills han hunnit gränsen för 

 sitt område. Helt hastigt vänder han nu och söker komma förbi ; 

 då är rätta ögonblicket att med ett raskt grepp fånga honom. 



Euphœdra Johnstoni stryker hastigt fram öfver vägen; den 

 är skygg och svår att fånga, då den ofta vet att i sista ögon- 

 blicket komma undan, i det den vigt smyger in mellan de tätt 

 stående Zingiberaceer och Marantaceer, som på de flesta ställen 

 resa sig som murar vid stigens båda sidor. Äfven enstaka 

 exemplar af en annan fjäril-art sitta på dessa blad med utbredda 

 vingar, men gifva sig skrämda i väg under snabb, kastande flykt, 

 Euryphefie Gambiœ slår gärna till på nedfallna frukter, såsom 

 fikon o. dyl. i sällskap med Euphœdra Ruspina, E. Ceres, E. 

 Themis^ E. Xypete och flera Euryphene-2ixXev: E. Sophus, E. 

 Oxione, E. Tentyris m. fl. På utskjutande kvistar sitta små prålande 

 Hypolyc(S7ia-diXiQr eller tumla omkring med hvarandra, hvarvid 



