Io8 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1893. 



den vid flodstranden och flög mot ljuset om kvällarna. Högst 

 egen är en stor taggig Hetrodes, som ej sällan träff"ades på blad 

 bland Scitamineer. Det är förnämligast den stora prothorax, som 

 är välbeväpnad, men äfven benen bära nålhvassa spetsar, så att 

 det nästan är omöjligt att vidröra det eljest oskadliga djuret. 



Märkvärdigast bland Orthoptererna äro de genom sin mimi- 

 cry eller skyddande likhet beryktade Phasmiderna, spökgräshop- 

 porna, som man ibland upptäcker bland torra grenar o. dyl. Den 

 största — en Palophris ■ — som mätte 24 cm., bragtes mig i 

 en korg af en neger. I början undrade jag hvad han egentligen 

 hade att sälja, då ingenting annat än en torr kvist, som sträckte 

 sig tvärs öfver korgen, fanns att se. Han tillfrågades, hvad han 

 hade att lämna. Synbarligen beredd härpå föll han i ett skal- 

 lande skratt och vidrörde »grenen :>, som till min förvåning ut- 

 bredde ett par stora vingar. I hög grad egendomlig föreföll en 

 orthopter med phasmidernas karaktäristiska habitus, men hvars 

 första benpar med dess taggbesatta femur och tibia samt det ut- 

 märkande, trekantiga hufvudet och den tindrande, roflystna blic- 

 ken tydligen visade sig vara en Mantid. Djurets längd var 1 5 

 cm., en anmärkningsvärd storlek för en hithörande art. Liknade 

 denna nu en spenslig PJiasma, påträftades äfven en annan mantid 

 af alldeles motsatt ufseende, med den platta bladliknande form, 

 som utmärker PJiylliiiDi, den andra af de vidt skilda typer, man 

 finner inom phasmidernas egendomliga grupp. Vingarna voro 

 stora, bredt kantade, och hela djuret förvillande likt den gråhvita 

 stam hvarpå det satt. Skrärndt sprang det hastigt uppåt som en 

 ödla och stannade åter orörligt. För öfrigt funnos där ytterligare 

 några arter, alla glupska, kvicka och äfven obehagliga varelser, 

 som om kvällarna stundom kommo infarande mot ljuset och då 

 alltid väckte uppståndelse, emedan de plägade fara midt på en och 

 ilsket hugga sina hvassa taggar i ansikte och händer — ett till- 

 tag, som vanligen kostade dem lifvet. Mantidernas äggsämlingar, 

 som äro omgifna af ett fräsigt, poröst hölje, fästas på grenar, 

 stammar och strån \ de nyss utkomna ungarna äro grå. 



Under bark, nedfallna frukter och fällda palmer träffades 

 talrika Forficulider; så äfven Blattider på passande lokaler. De 

 af dessa senare, som lefva på bladens öfversida, glänste ofta i 

 skimrande färger. Under nedfallna blad o. dyl. lefva mer enkelt 



