SJÖSTEDT: FRAN KAMERUN. 1 09 



färgade svarta eller grå former. Orthoptererna, isynnerhet Gryl- 

 lider och Locustider, höra jämte några Hemipterer, nämligen 

 Cicadcrna, till de outtröttliga musikanter, hvilkas konserter dyg- 

 net om genljuda i skogen, och som hos den nyss utkomne euro- 

 péen alltid väcker så stor uppmärksamhet. Ingen stund sent eller 

 bittida råder tystnad, men mot solnedgången inträda de egent- 

 liga konserttimmarna; det gnisslar, drillar och gnäller, i hvarje 

 vinkel och vrå från underskogens täta gömmen upp till de sky- 

 höga kronorna, och så fortgår det hela natten, tills den gryende 

 dagen kommer en del af musikanterna att tystna. Midt bland 

 det enformiga surret, hvarvid örat slutligen så vänjes, att det ej 

 utan att särskildt lyssna vidare uppfattar det, höres här och hvar, 

 i synnerhet vid middagen en allt annat öfverröstande, gäll stämma. 

 Den kommer från någon Cicada, som slagit sig ned på ett blad 

 eller en stam, och där musicerar af alla krafter. Att exakt upp- 

 fatta hvarifrån ljudet kommer, lyckas mer sällan, ty det tycks 

 komma från alla håll. Ibland kan man däremot få se djuren 

 komma flygande och slå ned på stammarna, då de lätt fångas. 

 Den största påträffade arten är omkring 6 cm. lång, med prakt- 

 fulla, genomskinliga och bruna vingar, hvaröfver liksom strötts 

 ett fint guld- och grönskimrande stoft. För öfrigt voro Hemipte- 

 rerna talrikt representerade så väl af land- som vattenformer, de 

 senare af släktena Notonecta, Nepa och Hydrometra. 



Allmänna äro också Pseudoneuroptera. Flera sländor, i 

 synnerhet Calopteryx-SiViev höra typiskt till urskogen, där de sitta 

 vid sidan af stigarna. Öfver dammar och andra vattensamlingar 

 i skogen flyga lifligt färgade Alschna- och Liuellula-Tixiev fram 

 och åter, och äfven vid boningshusen kan man, i synnerhet mot 

 solnedgången se några metallskimrande sländor, oroligt fara fram 

 under ifrig jakt. Till denna grupp ])lägar man äfven räkna de 

 beryktade Termiterna. 



Redan under första exkursionen i den afrikanska skogen 

 väcktes min uppmärksamhet på deras omkring alnshöga, svamp- 

 formiga jordnästen, som talrikt träffades, i synnerhet i fuktig 

 »bush». Man finner äfven bon af klubblik form, men dessa 

 torde vara sådana, som ej äro fullfärdiga, en förmodan, som be- 

 kräftas däraf, att de svampformigas »fot» upptill visar en betyd- 

 lig uppsvallning, och att de få de andras form, om dessas skärm 



