t}4 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1893. 



ett väldigt slag i ryggen af en bakom sittande paddlare, något 

 hvaröfver man i början blir ursinnig, okunnig om hvilken stor 

 tjänst han tror sig göra därmed, och man blir kanske sedan ännu 

 mer uppretad efter att hafva vändt sig om och fått se honom 

 grinande, med en fluga i handen. 



I den dunkla, fuktiga skogen kan man ofta iakttaga en säll- 

 sam dans af stora, spensliga myggor, Tipulider, antingen samlade 

 i klunga på en trädstams nedre del eller under gungande flykt 

 tumlande som bollar upp och ned utmed dess sidor. Detta se- 

 nare sker endast då de oroas; lämnade åt sig själfva slå de 

 ned, och hela sällskapet börjar nu utföra ett egendomligt skå- 

 despel. Därvid fästa de sig endast på första och tredje ben- 

 paren; hela djuret sättes i en darrande, djupt gungande rörelse, 

 i det de långa benen höjas och sänkas, så att kroppen nästan 

 slår emot underlaget; det mellersta benparet svänges under hela 

 tiden som ett par väldiga armar. Själfva kroppen ser man knap- 

 past, endast de hvitbandade benen, som ibland långsamt och af- 

 mätt, ibland med feberaktig ifver röra sig i ett oredigt virrvarr. 



Af synnerligt intresse är den till Aphaniptera hörande, myc- 

 ket beryktade sandloppan, »djiggas» eller »djinga», Sarcopsylla 

 penetrans, som är en stor plåga för människorna. Sandloppan 

 är något mindre än sin vanliga europeiska släkting och till fär- 

 gen som denna. Den hoppar kvickt och rätt långt, men plägar 

 i allmänhet ej gifva sig upp på kroppen, utan angriper förnäm- 

 ligast fötterna. Det är egentligen endast honan, som väcker 

 uppmärksamhet; hanen lefver ständigt fri i sanden. Då honan 

 skall lägga ägg, borrar hon sig in i huden, den äggfyllda, hvita 

 abdomen sväller där upp till en ärtas storlek eller mera, sönder- 

 sliter därvid underliggande väfnader och förorsakar en obehaglig 

 klåda. Hufvud och thorax synas i midten som en liten svart 

 punkt. Ett par veckor torde åtgå innan äggen kläckas. 



På hemresan fann jag nämligen, efter att hafva varit denna 

 tid på hafvet, tre exemplar, som sutto i ena foten och då voro 

 af betydande storlek. Jag hade med säkerhet fått dem, då jag 

 lämnade Ekundu några dagar före afresan. Negrerna lida be- 

 tydligt af dem, och ofta ser man deras fötter alldeles söndertra- 

 sade, då efter hvarje djur, som uttages, ett större eller mindre 

 hål kvarblifver, hvars kanter ofta blöda och kunna värka upp till 



iS 



