140 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 893. 



och ungar af sjöfåglar. Sålunda kan det väl nästan tagas för 

 afgjordt, att myrorna i detta fall hakat sig fast vid kråkornas 

 fjädrar, där de hållit sig fast med käkar och klor, under det de 

 försökt på myrmanér skada sin fiende, som kort därefter anländt 

 till skäret och där aflämnat sina passagerare. 



Från Åländska skärgården, där jag undersökte sex i yt- 

 tersta hafsbandet, 4 — 5 km. från Åländska landet belägna, träd- 

 lösa och låga skär, har jag endast i fråga om myrorna gjort några 

 speciella anteckningar, i det jag konstaterade förekomsten af myr- 

 samhällen af flera arter. Rörande vinglösa landdjur i öfrigt säga 

 anteckningarne endast, att där funnos talrika oniscider, några 

 myriopoder samt några spindlar och kvalster. 



Gotska Sandön erbjuder genom sitt aflägsna läge, nära 4 

 mil norr om Fårö samt 10 mil från närmaste fastland, ett syn- 

 nerligt intresse, enär bristen på inhemska landdäggdjur tyda på 

 att denna ö ej stått i förbindelse med fastlandet. Såsom jag 

 redan framhållit, är dock en ö af denna ålder och storlek och 

 med en så rik fauna ej någon lämplig utgångspunkt för studier 

 öfver djurvärldens förflyttning, särskildt då de på senare åren i 

 dagen komna, förut af flygsanden betäckta forngrafvarna bära 

 vittnesbörd om, att ön redan i forntiden besökts och kanske be- 

 botts af människor. Af särskildt intresse är dock den en och 

 annan gång konstaterade förekomsten af ormar äfvensom af pad- 

 dor. Ormarna, såväl snok som huggorm, ha blott blifvit träffade 

 på strandremsan eller i hafvet därutanför, men ha aldrig kunnat 

 öfverskrida de höga sandåsarna. En snok uppgafs ha blifvit an- 

 träffad simmande långt ute i hafvet. I allmänhet tilltror man ej 

 dessa ormar så stark simförmåga, att man anser dem i stånd att 

 simmande tillryggalägga 4 mil, alla onödiga afvikelser från raka 

 vägen oberäknade. Kanske en förklaring kunde vara den, att 

 de blifvit infångade på Fårö af roffåglar, exempelvis ormvråkar, 

 som under flykten tappat dem i tämligen välbehållet skick i när- 

 heten af Sandö. Ännu egendomligare är förekomsten af pad- 

 dorna, hvilka man känner såsom svaga simmare. Gåtlik är äf- 

 ven de senares konstanta förekomst i öns inre, såsom redan 

 Eisen och Stuxberg påpeka, då inga vattensamlingar där före- 

 komma. De senare påträffade endast en individ. Enligt med- 

 delande af Fyrmästaren Bourgström erfor jag, att de företräde.s- 



10 



