I!KI TKR: LITTTERATUH. 239 



i myrornas bo med dess standigt jämna, tempererade fuktighet, 

 dess skydd mot torkande solstrålar och dess rikedom på närings- 

 ämnen. Det synes alldeles oundvikligt, att nästet snart skulle 

 förvandlas i ett ogenomträngligt virrvarr af åtskilliga främmande 

 svampmycel. Och dock finnes här myceliet uteslutande af en 

 och samma svampart, ej ett spår af annat. Afven. då Möli.p:r 

 öfverförde detta i näringslösningar, erhöll han däraf i ^iier än 

 tvåhundra t'all fullkomligt rena kulturer, icke ens förorenade af 

 några bakterier! 



Enhvar, som försökt sig på dylik artificiel kultur af mycel- 

 stycken eller konidier, tagna i fria naturen, känner nogsamt huru 

 det är nästan omöjligt att på detta sätt erhålla rena kulturer. 

 Bakterier och vanliga mögelsvampar kväfva i de allra flesta fall 

 inom kort den svamp, man vill odla. 



Den enda förklaringen af den utomordentliga renheten i de 

 bladskärande myrornas svampkulturer är en ständigt fortgående 

 verksamhet hos myrorna, ett oafbrutet rensningsarbete. Och 

 Möller har lyckats genom flera försök uppvisa, att detta arbete 

 förrättas af det minsta slaget individer i nästet. Under det de 

 största ditsläpa bladstyckena, de medelstora vidare preparera dem 

 och uppbygga själfva svampodlingen, lämnas åter dess vidare vård 

 och omsorgsfulla renhållning åt de minsta bland boets invånare, 

 hvilka äro nog små att kunna tränga in i odlingens minsta vrår 

 och skrymslen. • 



Det är ganska lätt att äfvertyga sig om betydelsen af dessa 

 myrors verksamhet genom att helt och hållet befria svampod- 

 lingarna från myrorna och låta dem därefter fritt utveckla sig. 

 Möller gjorde detta och fann att kålrabbibildningarna upphörde 

 och svampodlingen snart uppsköt i ett yppigt lufttrådsmycelium, 

 hvarvid inom kort konidiealstring inträdde. Råkade af misstag 

 några myror kvarlämnas inne i odlingen, så fördröjdes alltid 

 bildningen af luftmycel och konidier. Men var antalet mycket 

 ringa, begynte dock, till en början ställvis, luftmyceliet uppskjuta 

 och bildade slutligen en så ogenomtränglig skog af svamptrådar, 

 att myrorna måste rädda sig genom flykten, för att icke fångas 

 och kväfvas af sina egna, dem numera öfvermäktige odlingar. 



Af allt detta anser Möller otvetydigt framgå, att de små 

 myrorna genom att ständigt afbita mycelietrådarna förhindra deras 



5 



