297 



NÅGRA ORD OM STRYKNINETS FÖRHALLANDE 



TILL lnsp:kter. 



I Entomologisk Tidskrift, 13 årgångens i:sta häfte, pag. 34, 

 omnämnes huruledes Sitodrepa panicea Lin., utan vidare olägen- 

 het kan förtära spanska flugor jämte deras för andra djur så gif- 

 tiga Cantharidin, och troligen undergått sin metamorfos i detta 

 för andra djur så giftiga ämne. 



Att samma förhållande kan sägas inträffa med vår vanliga 

 »Fläskänger» (Deruiestes lardarius Lin.) i förhållande till det 

 för varmblodiga djur så ytterst giftiga strykninet, visar följande 

 lilla historia, som mer än tillräckligt kan illustrera ifråga- 

 varande sak. 



Vid skelettering af en delfin {LagenorhyncJms albirostris 

 Gray Ç), fångad i sillgarn vid Råå, ej långt från Landskrona, 

 d. 22 maj T 87 I, tillvaratogs och upptorkades ryggfenan af ofvan- 

 nämnda hval. Följande sommar befanns nämnda fena starkt an- 

 gripen af den här ofvan omnämnda Dcnnestes lardarius, som 

 företrädesvis tycker om feta saker. Dåvarande professorn vid 

 zoologiska institutionen, med. doktorn Fr. Wahlgren, som nog- 

 samt kände till strykninets verkningar i form af medikament, 

 föreslog att grundligt genomdränka denna fena i en koncentrerad 

 lösning af strychnin, för att, såsom han säkert trodde, härigenom 

 döda alla möjliga däruti befintliga odjur, vare sig larver, puppor 

 eller imagines af hvarjehanda skadedjur, samt för framtiden omöj- 

 liggöra alla angrepp af dylika för museerna objudna och högst 

 ogärna sedda gäster, som ofta grassera i högsta grad och knap- 

 l^ast kunna utrotas. Så t. ex. dödade jag första året (1863) vid 

 min ankomst till museum, genom att spritlägga dem, öfver en 

 liter dylika skadedjur, dock nu öfvervägande af Attagemis 

 Peilio Lin. Följande sommars skörd, från maj — juli, inbringade 

 endast hälften så stor kvantitet, men 3:dje året ökades ånyo stam- 

 men, så att Vi liter kunde hopsamlas, och gjorde jag för detta 



I 



