RI 14 
LAMPA: BERÄTTELSE TILL LANDTBRUKSSTYRELSEN 1895. 41 
är afbildad å den tafla, som åtföljde ärsberättelsen för 1893 (se 
vidare »Upps. i prakt. entomol.» och Ent. Tidskr. för år 1894). 
En figur öfver den s. k. senapsbaggen (Phadon Cochlearie Fas.) 
är äfven lämnad, ehuru arten ej tillhör de egentliga jordlopporna. 
Densamma och dess härjningar äro omnämnda i ärsberättelserna 
för 1891—93 samt i ofvannämnda »Uppsatser» och Ent. Tidskr. 
för åren 1891—94. 
Några vidlyftiga vetenskapliga beskrifningar på de anförda 
arterna, komma ej att här lämnas, då sådana för den i entomo- 
logien obevandrade torde blifva mera till besvär än nytta. Figu- 
rerna må härvidlag utgöra den bästa beskrifningen. Vid hvarje 
figur är alltid en mindre placerad, visande naturliga storleken. 
Våra skadligaste jordloppor. 
Jordlopporna hafva fått sitt namn på grund af sin ringa 
storlek, den mörka färgen och framför allt därför, att de liksom 
de verkliga lopporna hafva förmågan att hoppa. De hafva sex 
ben, men för öfrigt föga gemensamt med.dem, från hvilka de 
lånat sitt namn, ty de tillhöra skalbaggarnas ordning och äro 
således beklädda med ett hårdt skal, hafva bitande mundelar 
samt två par öfver hvarandra liggande vingar, af hvilka det 
undre är hinnartadt och genomskinligt (flygvingarna), hvarigenom 
de äga förmågan att flyga, det ôfre skallikt (skalvingarna). 
Liksom öfriga till underordningen växtätare (Phytophagz) hö- 
rande skalbaggar hafva de fötterna (tarserna) fyrledade. Genom 
den ytterst lilla, blå- eller svartglänsande kroppen och de tjocka 
baklåren, samt den hos en del arter gulaktiga långa strimman 
längs midten af hvardera skalvingen skilja de sig vid första på- 
seendet från de öfriga växtätarna bland insekterna. 
I följd af denna kraftiga byggnad hos baklåren förmå de 
göra ofantliga hopp i förhållande till sin storlek. Engelsmannen 
J. CURTIS uppgifver, att de sålunda kunna med ett enda hopp 
förflytta sig så långt som 216 gånger sin egen kroppslängd. I 
hvila hålla de bakbenen indragna under kroppen, färdiga att 
genast skutta i väg vid minsta fara. Under kylig och mulen 
