42 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1896. 
väderlek äro de tröga och hålla sig merendels stilla, men då det 
är solsken och varmare i luften, äro de mycket lifliga och flyga 
kvickt och fort äfven längre sträckor. Man. träffar dem därför 
snart sagdt öfverallt på marken, där gräs och örter växa, till och 
med långt från de platser, hvarest korsblommiga och kälartade 
växter äro till finnandes, t. ex. pa ängar etc. De Ofvervintra 
fullbildade och i dvallikt tillstand vid kyla, vanligen under bark, 
nedfallna löf, 1 stubben pa åkrarna m. fl. skyddade ställen, men 
lefva upp pa nytt vid första solvarma dag påföljande var, till 
och med i mars månad, kanske någon gang ännu tidigare, och 
blifva da i solskenet lika lifliga som under sommardagarna. Da 
de äta äro alla mundelarna i verksamhet: läpparna öppnas för 
att blotta de inre atverktygen, och de i inre kanten tandade 
käkarna (mandiblerna) öppnas och tillslutas, hvarvid dessa med 
lätthet genomtränga ett blads öfverhud. De fyra trådlika pal- 
perna hjälpa till att införa de växtpartiklar i munnen, som käkarna 
söndertuggat. 
Det synes som om de ej skulle vara så nogräknade vid 
valet af föda som man kanske tror, emedan de kunna uppehålla 
sig på platser, där kålväxter ej finnas; men de torde dock 1 all- 
mänhet föredraga korsblommiga växter framför andra, Kornjord- 
loppan (Phyllotreta Vittula) och troligen den vanliga blåglän- 
sande jordloppan (Haltica Oleracca) torde dock göra undantag 
från denna regel. Vissa arter och varieteter bland de kålartade 
växterna föredragas framför andra, ty man ser ofta, att den ena 
kål- eller rofsorten angripes, medan en annan far vara tämligen 
1 fred, fastän båda växa på samma ställe. Åkerkålens och vild- 
senapens första blad äro ofta om våren öfversållade med jord- 
loppor, men så snart rofplantorna kommit upp, angripas dessa i 
sin tur och företrädesvis. Regn inverkar antagligen föga men- 
ligt på deras utveckling, ty äggen afsättas på bladens undersida, 
där nerverna äro utstående, och härigenom skydda dem mot 
gnidning bladen emellan vid blåsväder. Har ar bladhuden mju- 
kare och för de späda larverna lätt att genomtränga efter deras 
framkomst ur äggen. Emedan larverna vanligen äro minerare, 
d. v. s. lefva inom af dem gjorda gångar inuti växterna, äro 
äfven de väl skyddade mot regn och andra väderleksinfly- 
tanden. 
x + 
