54 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1896. 
Detta lim, med hvilket jag experimenterat och vunnit myc- 
ket goda resultat, synes mig äga flera afsevärda fördelar. Först 
och främst är det synnerligen lätt att anbringa, då det utan 
uppvärmning eller annan föregående behandling låter utstryka sig 
i hur tjocka eller tunna lager man Önskar. Det är nämligen 
till konsistensen närmast att likna vid en halffast salva, och be- 
nämningen »Raupen/ezm» är väl på det hela taget något oegent- 
lig, då medlet i fråga ej verkar genom någon högre grad af 
klibbighet, utan genom sin stora fetthalt, som åstadkommer, att 
fjärilhonorna, så snart de beträda den bestrukna ringen, förlora 
fotfästet, falla på sidan och vid sina försök att frigöra sig inom 
kort bli helt och hållet inoljade, hvarefter naturligtvis döden 
snart följer. En annan fördel är den stora hållbarheten. Efter 
förloppet af så lång tid som åtta veckor har limmet, om det 
blifvit omsorgsfullt anbragt, ännu visat sig till sina verkningar 
fullt tillförlitligt och torde sålunda ej behöfva förnyas under 
höstens lopp, åtminstone ej på långt när i sin helhet, utan en- 
dast på de ställen, där antingen genom för tunn utstrykning från 
början eller genom allt för stor mångfald af fastnade och bort- 
skaffade hanar detsamma blifvit aflägsnadt eller mindre verksamt. 
Äfven mot vatten har det visat sig äga stor motståndskraft, och 
regnet afrinner omedelbart, utan att kunna kvarhållas af det feta 
ämnet. Det vatten, som bildas af starkare dimmor samt genom 
smältning af rimfrost, kvarhålles visserligen, men i så tunnt 
lager, att det ej synes behöfva tagas med i betraktande. 
Vid anbringandet af limmet å de hotade träden har jag 
användt följande förfaringssätt, som för öfrigt endast i vissa 
detaljer skiljer sig från förut föreslagna. En cirka 10 cm. bred 
remsa af vanligt karduspapper fästes med bindgarn rundt om 
stammen. Därefter utbredes med en flat trästicka i öfverkanten 
af pappersringen och rundt om dess midt en tjock, oafbruten 
ring af limmet, hvilket därefter på de öfriga delarna af papperet 
utbredes tunnare, dock så rikligt, att hela ytan täckes. Kring 
underkanten af pappersremsan fastbinder man därefter en ring 
af vadd, hvilken har till ändamål dels att tillstoppa alla genom 
ojämnheter på stammen uppkomna kryphål, dels att upptaga det 
lim, som under vissa omständigheter kan nedflyta från ringarna. 
Inträffa mycket solvarma dagar, kan det nämligen hända, att 
4 
