58 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1896, 
gården; och blef, såsom jag hoppats och väntat, skörden af ho- 
nor på de under föregående år skyddade träden mycket obetyd- 
lig, knappast nämnvärd, och flera af dem hade icke att uppvisa 
en enda. Detta synes mig lämna ett godt stöd för den, såsom 
jag tror för öfrigt ganska allmänt uttalade åsikten, att hvarken 
honorna eller larverna af arten i fråga företaga några längre 
vandringar, såvida nämligen medel till de senares uppehälle fin- 
nas att tillgå på nära håll. I motsatt fall torde åtminstone ho- 
norna kunna företaga vandringar, ett förhållande, hvarpå jag strax 
tror mig kunna lämna ett exempel. — På de ofvannämnda, förut 
oskyddade träden infångade jag däremot alldeles oerhörda kvan- 
titeter, på ett enda päronträd af ungefär 20 cm. i genomskär- 
ning nära roten icke mindre än omkr. 800 st. Utgående från 
den måttliga beräkning, att af hvarje hona ett femtiotal larver 
skulle komma att nå full utveckling — honornas äggstockar inne- 
hålla 230 a 260 ägg — skulle således detta träd ha kunnat fa 
lämna näring åt icke mindre än omkr. 40,000 larver. Hvad re- 
sultatet däraf blifvit, är ej svårt att tänka sig. Skälet, hvarför detta 
träd särskildt blef föremål för ett så betydande angrepp, tror jag 
mig finna i den omständigheten, att i början af september flera 
äldre träd i dess närmaste grannskap blifvit nedhuggna för att 
lämna plats åt yngre. Som dessa träd under sommaren hade varit 
betydligt angripna, och pupporna vid deras aflägsnande lågo kvar i 
jorden, hafva säkerligen honorna efter utkläckningen vandrat till när- 
mast till hands varande träd för att i detta afsätta sina ägg. I fall, 
liknande det här anförda, torde det sålunda vara af särskild vikt att 
vid befarad frostfjärilhärjning ägna sin uppmärksamhet åt skyddan- 
det af de träd, som kvarstå i trakten af platsen för, af en eller 
annan orsak aflägsnade sådana. 
Det har hittills visat sig, att knappast en enda af de infångade 
honorna lyckats öfverskrida midten af ringarna. En stor del har be- 
funnits fastsittande i deras nedre hälft, och största delen har legat ned- 
halkad på vaddringarna, stundom i så stora hopar, att dessa nästan 
helt och hållet varit täckta. Jag tror mig därför på grund af dessa 
iakttagelser och med stöd af hvad jag förut yttrat kunna med skäl 
framhålla, hurusom det skyddsmedel, hvilket jag här sökt skildra, 
med sin stora bekvämhet i användningen, rätt anbragt och noga 
omsedt, förenar största tänkbara säkerhet 1 sina verkningar. 
8 
