113 
COLLEMBOLA PA SNO OCH IS. 
AF 
HARALD SCHOTT, 
(TAFLAN 3.) 
Det är ett kändt och ofta konstateradt faktum, att man vid 
töväder i allmänhet och särskildt omedelbart efter snöfall kan 
få se stora sträckor i skogar och på fält öfversållade med små 
djur tillhörande den i flera afseenden så intressanta Co//embola- 
gruppen, hvarförutom äfven senare tiders forskning ådagalagt, att 
nämnda djurgrupp äger representanter, som »hafva sitt egentliga 
hemvist inom snöflorans kyliga och ogästvänliga område». 
Redan från århundraden tillbaka finnas antecknade iaktta- 
gelser rörande »maskar», som i oöfverskådliga massor med snön 
nedfallit på marken. De äldsta jag varit i tillfälle att taga del 
af, finnas inrymda i ett större samlingsarbete med titeln: Miscel- 
lanea curiosa sive Ephemeridum medico-Physicarum Germanica- 
rum», som började utgifvas i midten af 1600-talet och fortsättes 
långt in pa det adertonde århundradet. Huruvida någon eller 
några af dessa meddelanden verkligen rört sig om Collembola- 
former är alldeles omöjligt att afgöra. — CAROLUS RAYGER, som 
först offentliggör en »Observatio de vermibus cum nive cadenti- 
bus» omtalar, att man sett på ett vidsträckt fält nedfalla, tillika 
med snön »mer än tio genera af åtskilliga maskar, som hoptals 
kröpo öfver snön och lefde där i mer än fyra dagar. De flesta 
voro svarta med gula ben och inskärningar, liknande löfmaskar, 
andra rödaktiga, andra med ben som spindlar, andra åter lik- 
nande små skalbaggar eller flugor». De öfriga författarne, som 
lämnat meddelanden om »maskregn» till den ofvan nämnda 
publikationen, referera till RAYGER och anse sig hafva under 
enahanda förhållanden återfunnit samma djurformer som denne. 
Entomol. Tidskr. Årg. 17, H. 2 (1896) ı 8 
