MEVES: SKOGSINSEKTERS MASSVISA FÖREKOMST 1886—1895. 147 
sam väderlek för svärmningen, hvilken ingenstädes inom reviret 
blef så betydlig som man väntat. Insamlingen bedrefs emeller- 
tid med all kraft; i reviret dödades 248,180 liter ållonborrar, 
hvilket kostade 11,471,26 kr., däraf hälften statsmedel. I antal 
motsvarade detta 105,235,600 skalbaggar. Huru obetydlig denna 
insamling dock i verkligheten var framgår däraf, att under en 
svärmning i början af 1880-talet insamlades endast i Vestra 
Vrams socken öfver 50 millioner st. B. finner ljungbränningen 
i orten vara högst fördärflig, i det att den, utom annan skada 
den gör, bidrager till ållonborrarnas trefnad. I gammal hög 
ljung lägger skalbaggen sällan ägg, men ett par år efter brän- 
ningen, när ljungen är några tum hög, afsätter han där sina ägg 
både lätt och med förkärlek. B. har sett, huru på samma kul- 
turfält plantor i hög ljung varit nästan orörda, medan omedel- 
bart intill i nyligen afbränd ljung härjningen varit mycket svår. 
De två följande åren, 1892 och 1893, förmärktes, såsom man 
kunde förutse åtminstone hvad det förstnämnda beträffar, endast 
föga skada, jämväl året 1894, då härjning kunnat äga rum 
på försommaren, höllo sig larverna tämligen stilla, och svärm- 
ningsåret 1895 orsakades ingen större skada å löfträden; hvaraf 
kan slutas, att 1891 års insamling verkat synnerligen gynnsamt. 
Äfven i Blekinge-Åhus revir (Blekinge och en del af 
Kristianstads län) har ållonborren, åtminstone inom den skånska 
delen, varit ett plågoris för skogsplanteringarna. Sa förmäles 
1886, att årets plantering å kronoparken Rickarum skadades af 
larverna så, att ej mer än omkring 5 % af plantorna återstodo. 
Den årliga svärmningen sades hafva antagit så stora dimensio- 
ner, att den förmodades slutligen blifva lika rik på individer 
) 
som de periodiska svärmningarna; något, som dock sedermera 
ej synes hafva konstaterats. 1887 var svärmningen kringgripande. 
Ensamt a Rickarum, som rikligen besöktes at ällonborrar, in- 
samlades 594 kubikfot däraf. Härjningen var ock i löfskogs- 
trakterna längs Söderåsen och Hallandsås mycket svår; insam- 
lingen bedrefs där lifligt, ehuru allmogen just i de mest hem- 
sökta trakterna ofta visade liknöjdhet däremot. 1888 säges insek- 
ten hafva spridt sig allt mer; å flygsandsplanteringen Gamia Espet 
och kronoparken Dufhult, som genom sin lätta jord äro mycket 
mottagliga, hade larverna i ej obetydlig grad förekommit såväl 
2 
