År LEE AR TE SPAN 7,000 st. Ar Wiese) rene 3,000 st 
“al iors pend elena ak 3,000 » D'derd ve 1e + NL CRIS 4,000 » 
ea Ve ee 4,000 » piste REA EE 6,000 >» 
Be Ko) [> SEE 8,000 » 
Är 1894 lämnade fängsten ej nägot nämnvärdt resultat, och där- 
med synes denna härjning, som nätt sin höjdpunkt 1890, hafva 
ufstannat. 
Vanliga märgborren. (//ylurgus piniperda. LIN.) 
I likhet med vanliga snytbaygen gör jämväl märgborren den 
hufvudsakligaste skadan såsom fullbildad insekt. Han uppsöker 
under senare delen af sommaren tallskott, i hvilka han borrar 
in sig ända till märgen, som han, utan att där kvarlämna sina 
exkrementer, uräter, så att skotten dö bort. När äfven topp- 
skotten pa detta sätt förstöras, blifva träden krokiga. Vid vin- 
terns annalkande äter han sig ofta in genom barken på tall- 
stammar för beredande af vinterkvarter åt sig, och dödar däri- 
genom många ungträd och plantor. Medel till hans decimerande 
är utläggande tidigt om våren af fångträd, d. v. s. falda obar- 
kade yngre tallstammar, i hvilkas bastlager baggen med förkärlek 
lägger sina ägg, och som därefter afbarkas, hvarigenom ynglet 
förstöres. 
Inom Stockholms revir skadade insekten ungskogsbestånd 
aren 1887 och 1888, i synnerhet förstnämnda året. 
1886 uppträdde han ovanligt talrikt inom Ombergs, Hun- 
nebergs och Tjusts revir. I det sistnämnda var det egentligen 
kronoparken Norra Qvill, som blef hemsökt under en följd af år. 
Härjningen började redan 1876; 1884, då den uppnått sin höjd- 
punkt, omfattade den omkring 150 tunnland, men ansågs 1885 
och 1886 i det närmaste upphörd. 1887 uppblossade den lik- 
väl ånyo — mindre märgborren, //. minor HART. gjorde där- 
vid sällskap — å samma ytvidd, bestående af jämn sandmo, 
beväxt med medelålders tall, som efter den föregående härjningen 
var tämligen hardt utglesnad och af dålig växtlighet. Fångstträd 
användes åter och fortsattes därmed åtminstone intill år 1894, 
då härjningen synes hafva upphört. 
9 
