154 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1896. 
På kronoparken Mösseberg i Slättbygds revir blefvo vin- 
tern 1894—95 en hel mängd tallar inom medeläldriga bestånd 
afbrutna genom snötryck. Påföljande vår märktes öfverallt pa 
dessa träd märgborrens närvaro, och något senare voro alla så- 
lunda brutna eller skadade träd öfverfulla af denna insekt. 
I Ölands revir förekom insekten mer än vanligt talrikt 
1893 på Grankulla sandfält. 
Inom Sunnerbo revir (Kronobergs län), vid kronoparken 
Förarp, angrepos 1890 en del à f. d. åkerfält befintliga äldre 
skogskulturer af märgborren i förening med svamp å 6 tunnland, 
som därföre afröjdes, hvarjämte buskarna uppbrändes. Icke desto 
mindre klagades 1892 ånyo öfver de alltmer framträdande verk- 
ningarna af insektens uppträdande, hvartill hufvudsakliga anled- 
ningen söktes i den starkt bedrifna ved- och pitpropsafverkningen 
på enskildas skogar, där de alltid kvarlämnade topparna och 
grenarna beredde ett lämpligt fält för insektens förökande. 
Från Engelholms revir förmäles 1887, att märgborren an- 
gripit 30—40-årig tallskog. 
Barkborrar. (Zomzcus LATR.) 
Af barkborrar eller grafstickare finnas, som bekant, åtskil- 
liga arter, som allmänt förekomma i våra skogar. De gnaga på 
trädstammar in sig genom barken, göra gångar mellan denna och 
veden, aflägga där sina ägg, och sedan fortsätta larverna mine- 
ringsarbetet inom bastlagret. 
Som arter af detta släkte påträffas nästan på hvarje sjukt 
och döende barrträd, har man åtminstone förr ansett desamma 
ytterst skadliga synnerligast för granskog, och tillskrifvit dem or- 
saken till den s. k. »grantorkan», en sjukdom, genom hvilken 
ofta nog stora vidder skog sköflas. På senare tider har man 
emellertid dragit mycket i tvifvel, huruvida barkborrarna verkli- 
gen äro den premiära orsaken till trädens död, d. v. s. huruvida 
de angripa äfven friska, ej redan förut lifdömda träd. Att göra 
direkta och noggranna undersökningar i detta afseende är ett 
fält, hvars bearbetande vore af största intresse för skogsmannen 
och som rekommenderas varmt åt dem, som därtill kunna hafva 
tillfälle. Emellertid anse de flesta skogstjänstemännen redan nu, 
10 
