2 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1897. 
de största ansträngningar för att skydda sig mot härjningar och 
äfven lyckats därutinnan, som det synes öfver förväntan, fastän 
man måste emottaga oerhörda svärmar från närgränsande, på 
löfträd mindre rika socknar. Genom valet af Tollarp till vistelse- 
ort erhöll jag således det bästa och bekvämaste tillfälle att på 
nära håll studera svärmningens förlopp samt den verkan föregå- 
ende bemödanden att utrota skadedjuren medfört. Uti kommu- 
nalordföranden i Sönnarslöf, förvaltaren C. M. CARLSTRÖM pa 
Borrestad, fann jag dessutom en för saken intresserad person, 
som visade mig ett berömvärdt tillmötesgående, äfven sedan jag 
lämnat orten. 
Oaktadt väderleken under föregående delen af maj månad 
som nämndt är varit jämförelsevis mer kall än varm, framskred 
växtligheten ovanligt hastigt, antagligen till följd af de korta, 
men ofta återkommande regnskurarna; och detta hade äfven den 
verkan på de i jorden befintliga ällonborrarna, att dessa, enligt 
hvad man från flera håll påstod, delvis uppflögo redan så tidigt 
som den 6 maj. Den ovanligt blida vintern hade troligen i sin. 
mån bidragit härtill, isynnerhet om det påståendet skulle äga 
grund, att förpuppningen sker å mindre djup, då mild vinter är 
att vänta. Det sannolikaste skälet torde dock vara, att en dju- 
pare tjäle fördröjer djurens uppvaknande och verksamhet för att 
komma till jordytan, men en grundare påskyndar dem. Det är 
icke heller omöjligt, att den ållonborreart, som här förekommer 
talrikast, uppflyger något tidigare än den andra, hvilket dock 
ännu ej är ådagalagdt genom tillräckliga observationer. 
Vid ett besök i Efveröd den 21 maj erfor jag, att insam-' 
lingen där börjats den 12 i samma månad. Här liksom i Sön- 
narslöf hade man tillsatt vissa personer, som mot ersättning mot- 
togo, uppmätte och dödade de insamlade ållonborrarna, hvilket 
ej så litet underlättade arbetet för dem, som voro sysselsatta 
med själfva insamlingen. Dödandet tillgick pa så sätt, att dju- 
ren tömdes lefvande i större träkärl, hvari man slagit vatten, 
hvarefter osläckt kalk tillsattes i sådan mängd, att vattnet starkt 
upphettades, hvarvid djuren snart dogo. Kärlens innehåll upp- 
lades sedermera i högar på marken för att användas till göds- 
ling. Hade man haft tillgång på dyjord och blandat denna 
samman med kalk och ållonborrar samt äfven därmed betäckt 
