PEYRON, J.: SENARE ÅRENS FROSTFJÄRILHÄRJNINGAR. 39 
skull uppskatta honornas antal till hälften af hela denna andra ge- 
neration. Dessa honor uppkrypa nu i olika delar af den träd- 
gtupp, i hvilken de som larver lefvat, och afsätta sina ägg, af 
hvilka, med fortfarande bibehållande af samma beräkning, vi 
kunna vänta omkring 600 till full utveckling komna larver. 
Kvantiteten är nu sålunda väsentligt förökad, men ännu i en 
grupp af träd knappast i stånd att anställa någon härjning af 
betydelse. —- Under tiden tänka vi oss, att en hona på något 
sätt blifvit förd till den förut fria trädgruppen, t. ex. i larvsta- 
diet i densamma tappad af någon fågel eller kanske såsom ut- 
bildad fjäril vilsekommen från de öfriga träden. Året därpå 
finna vi i den först angripna gruppen omkr. 7,500 fullvuxna 
larver, och nu visar sig dessas närvaro mera märkbart. I den 
förut fria gruppen ha vi de 50 larver, som resultera af den 
nämnda honan. Följande år har antalet i den första gruppen 
stigit till go,ooo, hvilket torde vara tillräckligt för att fullstän- 
digt aflöfva densamma, under det att i den andra ännu endast 
befinna sig 600, och kontrasten mellan de båda gruppernas ut- 
seende torde nu vara tydlig nog. — Samma förhållande, som 
gäller för enstaka träd, kan, om man tänker sig saken i stort, 
lätt tillämpas på hela trakter med sammanhängande vegetation. 
Hvar och en inser fullväl, att hvarken detaljerna af själfva 
örloppet eller de uppgifna siffrorna i ofvanstäende skildring 
af en pågående härjningsperiod kunna göra anspråk på att vara 
1 alla delar exakta. Jag har emellertid begagnat mig af detta 
något skematiska framställningssätt för att därigenom gifva största 
möjliga reda åt den förklaring af ett ofta iakttaget, men såvidt jag 
vet ej hittills nöjaktigt tydt förhållande, som jag velat framlägga; 
och hvilken jag, med stöd af hvad jag anfört, anser äga god 
grund i de iakttagelser af praktisk natur, som hafva föregått och 
som betinga densamma. 
Med afseende å larvernas vandringsförmåga har jag äfven 
haft tillfälle att göra undersökningar, hvilkas resultat hänvisa på, 
att densamma är lika obetydlig som honornas, eller ännu obe- 
tydligare. Icke häller larverna synas besitta förmågan att utefter 
marken förflytta sig från en trakt till en annan, äfven om nä- 
ringsmedel på deras ursprungliga vistelseort skulle tryta. — Då 
de ofvan omtalade ekarna blifvit nära nog fullständigt aflöfvade, 
fl 
