40 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1897. 
hvilket inträffade ungefär i midten af juni, voro larverna ännu 
ej fullvuxna och således ej färdiga för förpuppning. De släppte 
sig emellertid ned från träden, och detta i så stora massor, att 
deras silkestrådar hängde som långa spindelväfvar från grenarna 
ned mot marken. Stort längre kommo de emellertid ej. På 
ett ställe, där en villa ligger delvis Ofverskuggad af stora ekar, 
kröpo de, sedan träden kalätits, i tusental upp på dennas väggar. 
Här kunde jag under några dagar iakttaga dem, då jag ombesörjt, 
att de skulle lämnas ostörda. Oaktadt på ett afstånd af omkr. 
20 meter befunno sig en mängd såväl frukt- som andra löfträd, 
föredrogo de att kvarstanna pa villans väggar, där de af brist 
på föda småningom krympte samman, efter hand angrepo och 
delvis förtärde hvarandra, samt slutligen hoptorkade och nedföllo 
till marken. De närbelägna fruktträden, som föregående höst 
varit skyddade med limringar, voro och förblefvo fria från larver. 
— På ett annat ställe stodo helt nära hvarandra tvänne päron- 
träd, båda från föregående höst oskyddade, men endast det ena 
1 betydligare grad angripet af frostfjärilar. Detta träd var, då 
larverna voro halfvuxna, redan beröfvadt alla spår af grönska. 
Äfven här begåfvo sig larverna ned ur trädet, kastade sig i sin 
nöd öfver en under detsamma stående pionbuske, hvilken i grund 
förstördes, men angrepo icke det bredvid stående päronträdet. 
Till att förflytta sig på marken sakna de synbarligen all benä- 
genhet; däremot förflytta sig, såsom jag nämnt, äfven larverna 
med all säkerhet lätt 1 trädens kronor, och, om dessa beröra 
hvarandra, från det ena trädet till det andra. Detta hade jag 
exempelvis tillfälle att iakttaga i en stor ekdunge, hvilken tydligt 
härjades från sidorna och in emot midten. När de yttersta 
träden voro nästan aflöfvade, stodo de midtersta ännu jämförelse- 
vis oskadade; men få dagar senare hade turen kommit äfven till 
dessa, hvilka gingo samma öde till mötes. 
Egendomligt nog syntes inga fåglar hafva benägenhet att 
tillägna sig det lättförvärfvade byte, som de halfvuxna larverna 
erbjödo, då de massvis släppt sig ned från träden. Möjligen 
voro de ej så lockande, da de val först efter ett par dagars 
svält togo sig för att lämna sina tömda förrädskammare. Där- 
emot utgöra de fullvuxna larverna, efter hvad jag manga gånger 
funnit, ett eftertraktadt rof för stararna, hvilka, när tiden inträffar 
8 
