42 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1897. 
detsamma. Men att det under inga förhållanden är regel, att 
honorna sålunda föras till platsen för sin äggläggning, är så 
uppenbart, att därpå ej många ord torde behöfva spillas; och 
att tillmäta detta i alla händelser mycket sällsynta tillvägagående 
någon betydelse såsom utgörande en fara, anser jag alldeles obe- 
rättigadt. Skulle denna metod annat än i undantagsfall af fjä- 
rilarna begagnas, så medger jag gärna, att limrirgarna voro syn- 
nerligen opålitliga skyddsmedel; men att detta ej är förhållandet, 
visa bäst de tillfredsställande resultat, som genom dem på senare 
åren vunnits, och hvilka hvar och en, som noggrannt efter gifna 
föreskrifter sköter sina träd, lätt kan uppnå. A. E. HOLMGREN 
omnämner i sitt arbete öfver trädgårdens skadeinsekter berörda 
förhållande, utan att dock uppgifva, det hanen från marken kan 
upplyfta honan, men att han skulle kunna, bärande honan, om 
de nedföllo från stammen, halla sig uppe i luften så länge, att 
de tillsammans, med tillhjälp af hanens flygförmåga eller af vinden 
skulle kunna föras till en annan trädstam. Under förutsättning 
att saken inskränker sig härtill, torde ett godt botemedel vara 
det redan förut af mig påpekade försiktighetsmåttet att placera 
ringarna helt nära marken, i det att härigenom mindre tillfälle 
gifves hanen att uppsöka honan, innan hon fastnat på limringen. 
Och vidare vinnes därmed, att, om hanen under ringen uppsökt 
honan och de tillsammans af en eller annan anledning skulle nedfalla 
från stammen, de genast komma att nå marken. — Någon som 
själf iakttagit förhållandet i fråga, har jag ej lyckats påträffa, men 
väl en och annan, som hört, att andra gjort det. Resultaten af 
de icke sa fa försök, som jag anställt for att söka vinna klarhet 
i denna punkt, dro af den beskaffenhet, att de i och för sig inga- 
lunda 6fvertyga mig om möjligheten af en sådan direkt transport. 
Det är, som bekant, ej mätarefjärilarnas, synnerligast de bräck- 
ligare byggda arternas vana att, oroade, handlöst släppa sig ned 
till marken från det ställe, från hvilket de aflägsnats, en skydds- 
metod, som man däremot hos åtskilliga nattflyn konstant åter- 
finner. Hur varsamt och försiktigt eller hur våldsamt jag utfört 
de gjorda försöken, har jag hittills aldrig lyckats påträffa en 
frostfjärilhane, som, belastad med den betydligt tyngre honan, 
varit i stånd att halla sig uppe i luften. Jag har äfven lätit 
honan, bärande hanen, vandra dels utefter kanten af en glas- 
10 
