PEYRON, J.: VÅRA CHEIMATOBIA-ARTERS UTVECKLINGSSTADIER. 85 
Af det femtiotal Ödrumata-larver, som i slutet af mars detta 
ar kläcktes ur för ändamålet insamlade agg, hade alla rent svart 
hufvud, och gröngrå kroppsfärg. Hos de flesta bar första leden 
å ryggsidan ett smalt »rökskuggadt» tvärband, som dock ej sträckte 
sig ända fram till hufvudets bakkant, utan mellan sig och den- 
samma lämnade en ljus begränsning af kroppens färg. Fyra exem- 
plar hade första leden helt och hållet oskuggad. Analplåten bar 
hos alla exemplar en mörk, oredigt begränsad skuggfläck; samt- 
ligas fötter — äfven buk- och analfötterna — voro mörka. 
Våren 1896 kläcktes 10 st. af en hona i fångenskap afsatta 
borreata-ägg. Me nykläckta larverna hade djupsvart hufvud och 
svartgrön kroppsfärg, för öfrigt alla ofvannämnda karaktärer, 
hvilka hos båda arterna kvarstodo oförändrade intill första hud- 
ömsningen. Möjligen skulle kroppsfärgen sålunda under detta ti- 
digaste utvecklingsstadium kunna utgöra ett medel till artskili- 
nad; men på grund af undersökningsmaterialets ringa kvantitet 
vågar jag därom intet bestämdt afgöra. 
Vid första hudömsningen träda redan artskillnaderna tyd- 
ligt i dagen. Boreata-larven behåller efter densamma sitt rent 
svarta hufvud och sin svartgröna kroppsfärg. Brumatas hufvud 
är däremot grönt—ljusbrunt och kroppsfärgen grön—hvitgrön; hos 
den senare arten framträda redan nu tydliga ljusare längdlinier 
och stundom en mörk rygglinie. De mörka skuggningarna från 
föregående stadium kvarstå hos boreata men bortfalla hos 
brumata, hvilken sålunda under denna period har hals- och anal- 
plåt samt alla fötter rent gröna. 
Då larverna uppnått en längd af ungefär 5 mm. inträffar 
andra hudömsningen. Under det utvecklingsskede, som omfat- 
tar de mellan denna och den sista hudömsningen sig sträckande 
stadierna förete de båda arterna sinsemellan de största likheterna. 
Brumata har under detta larvernas halfvuxna stadium stor benä- 
genhet att variera till färgen från rent ljusgrönt till nästan svart- 
grönt, hvaremot boreata konstant behåller den svartgröna färgen. 
Det är sålunda de mörka formerna af den förra arten, som kunna 
gifva anledning till förväxling med den senare, - Emellertid möj- 
liggör äfven här en noggrannare undersökning deras säkra åt- 
skiljande, och det är härvidlag fortfarande hufvudets färg, som 
utgör den värdefullaste synpunkten. Hufvudets färg varierar inom 
2) 
