PEYRON, J.. VÄRA CHEIMATOBIA-ARTERS UTVECKLINGSSTADIER. 89 
häller någondera arten, utan är endast exempel pa en af de hos 
nästan hvarje individ olika variationerna af densamma, —- Den 
kanske lyckligast funna artskillnaden är den, som AURIVILLIUS 
framlägger i sitt arbete »Nordens Fjärilar» och som är fotad på 
olikheten i bredd mellan bakvingarnas fält 3 och 4. Men äf- 
ven denna är tyvärr ej under alla förhållanden pålitlig, ehuru 
den synes vara i de flesta fall konstant. Jag har nämligen hos 
båda arterna sett exempel på, att de nämnda fältens bredd varit 
så till alla delar lika, att någon åtskillnad ej varit möjlig. — 
Skillnaden mellan hanarna af de båda arterna torde endast kunna 
uttryckas i allmänna ordalag. Sa är boreatas hane vanligen 
större (27—31") än brumatas (25—28"), en högst oväsentlig 
skillnad, då det gäller två så likstora former. Avumatas hane 
wm 
är vanligen: mörkare till färgen, hvilket i synnerhet gäller bak- 
vingarna, som äro mera brungrå och matta, under det att de hos 
boreata äro mera hvitgrå och sidenglänsande. Slutligen variera 
framvingarnas teckningar hos Örumata från nästan svarta till 
knappt skönjbara våglinier, då i senare fallet vingarna ha en 
så godt som alldeles jämn brunaktig färg. Dorcatas teck- 
ningar på framvingarna hålla sig däremot på ett mellanstadium 
och äro gråbruna, tämligen svagt markerade, på ljust grågul 
botten. Denna senare skillnad är tydligen, äfven den, så godt 
som värdelös såsom artkännetecken, då den visserligen möjliggör 
ätskiljandet mellan boreata och brumatas ytterligheter, men ej 
mellan den förra och den senares öfvergångsformer. 
Så mycket större äro däremot olikheterna mellan honorna, 
och att dessa hafva kunnat gifva anledning till så talrika miss- 
tag, som fallet visat sig vara, är minst sagdt förvånande och 
visar otvetydigt, att de flesta författare aldrig haft tilltälle att 
själfva förvissa sig om de olika arternas karaktärer, utan härvid- 
lag både i det ena och andra afseendet okritiskt litat på sina 
föregångares uppgifter. — LINNÉ var den förste, som beskref 
brumata. Om dess hona säger han helt kort i »Fauna Suecica», 
att den har små, gråaktiga och med svarta fläckar försedda ving- 
stumpar. Och i »Systema Nature» yttrar han sig ännu kortare: 
»femina apteram. Som LINNÉ ej kände boreata, kunde han om 
densamma ej lämna några uppgifter. Den som namngifvit denna 
art är HäBNER, och hans teckning af honan visar tydligt, att 
9 
