LÖNNBERG: SKORPIONER OCH PEDIPALPER I UPSALA MUSEUM. 185 
betecknas såsom rödgul, med svansen och klorna rödgula. 
Strukturförhållandena afvika dock ej från de kända. Några 
af de Henschenska exemplaren däremot, som äro betydligt 
större, inemot 7 cm., ha en betydligt mörkare färg, med 
rödgula klohänder och svansens Ofversida i samma färg 
och dess undersida rökig, med samma underfärg. Klo- 
fingrarna äro rent svarta, hvarigenom de öfverensstämma 
med C. zusulanus "THORELL från Jamaica, men skilja sig 
från denna genom att svansen ej är kornig mellan de undre 
midtkölarna. Hos dessa stora exemplar finnes "endast en 
liten knöl under svanstaggen, och det rörliga maxillarfing- 
ret är försedt med en ganska betydlig lobus. 
Scorpio infamatus är allmän i Florida. Den träffas 
där under bark, i stubbar, stockar och liknande föremål i 
»pine»-skogen samt på sådana, vanl. med ekskog bevuxna 
sandasar och kullar, som kallas »highland-hammocks». 
Däremot har jag aldrig funnit den på fuktiga ställen. När 
den blir skrämd, löper den raskt med rak, vågrätt sträckt 
svans och har då en aflägsen likhet med en Scolopendra, 
hvarför den ock af infödingarna kallas »centipede», under 
det att Scolopendrerna gå under namnet »earwig». »Scor- 
pion», »big scorpion» eller »bluetailed scorpion» är där- 
emot ett namn, som i Florida tillfaller en oskadlig ödla 
Fumeces fasctatus. Floridaskorpionens sting, berättades 
mig af i Florida bosatta svenskar, är ej värre än ett bi- 
sting ungefär. Att Floridas vanliga skorpionart är den 
samma, som finnes i Mexico och södra Förenta Staterna, 
Texas— Carolina, är ett af bevisen för, att Floridas fauna 
inkommit norrifrån från den nordamerikanska kontinenten 
och ej öfver någon brygga öfver de vestindiska öarna. 
Centrurus insulanus THORELL. 
Många ex. (3 glas), Jamaica. 
Många ex., Jamaica, Kapt. NILSSON. 
Flera ex., »Vestindien» (Jamaica?), B. BERLIN. 
Denna art, hvars genomsnittslängd tyckes vara 60 till 
70 mm, är lätt skild från föregående genom sin mörkare 
kroppsfärg, som ofvan och på klofingrarna ofta stöter i 
bronsgrönt. Undre svansytan är också alltid tydligt kornig. 
II 
