c;rilt,: svampüildninc.ar hos insekter. 



23 



och långsamt men säkert fönjväfver han sin amma genom att tätt 

 omsluta densamma, samt blifver så småningom ett själfständigt 

 och tillika ett af de största och starkaste träd i skogen. Så 

 långt Maori med sina fantastiska skildringar. Den allt noggrant 

 undersökande vetenskapsmannen däremot har funnit, att den stam 

 som utväxer från larven ej är annat än en parasitsvamp, som 

 endast når en längd af några tum och som han gifvit namnet 

 Spliœria Robcrtii Hook. Ar 1838 framvisade mr. Evans i En- 

 tomological Society i London ett exemplar af denna larv med 

 sin parasitsvamp, h varjämte mr. Westwood vid samma tillfälle 

 upplyste, att han närmare undersökt dess inre, som var fyldt med 

 en hård, torr, hvitaktig massa, hvilken liknade kärnan i en nöt. 

 Han konstaterade, att denna massa var af vegetabiliskt ursprung, 

 alldenstund man vid dess förbränning förnummit en lukt liknande 

 den af brändt hö, utan någon lukt af animala ämnen. 



Hvad fjäril det blef af larven hade man dock ej klart för 

 sig. Man antog att det var en Hepialus-art, och under långa 

 tider gick den under namn af CJiaragia virescens Doubl., hvars 

 fullständiga utveckling man dock ej lyckats iakttaga. Mr. Scott 

 visar år 1864 i sitt storartade arbete »Australian Lepidoptera», 

 att larven omöjligt kan tillhöra Charagia, utan påstår att den ut- 

 vecklar sig till en Cossus-art, hvilken han gifvit namnet RJiizo- 

 psycJie Swainzoni Scott., och hvars hela metamorphos han blif- 

 vit satt i tillfälle att iakttaga. Han lyckades nämligen en gång 

 påträffa några qvarlefvor af en dylik larv, började då att om- 

 sorgsfullt gräfva i granskapet samt fann på ett djup af 2 à 3 

 fot flera larver och puppor, bland hvilka förra äfven några voro 

 angripna af Sphœi'ia. Vid samma tillfälle kom han underfund 

 med att larvens föda bestod af yttre delen af trädrötterna. Van- 

 ligen finner man denne under den förutnämda »Ratan», hvilket 

 väl gifvit upphofvet till infödingarnes berättelser, eller ock träffas 

 han under de på Nya Zealand talrikt förekommande trädartade 

 ormbunkarna. Oftast finner man blott en svampstam utväxt från 

 larvens nacke, men enligt uppgift lära exemplar förekomma med 

 2, ja ända till 5 grenar. Infödingarne lära äta svampen, hvilken 

 i friskt tillstånd har en angenäm nötsmak. Äfven använda Maori 

 den i brändt tillstånd såsom tatueringsämne, i det de ingnida 

 den i pulverform i de sår de gjort i huden. 



