2 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1888. 



Äfven myror och bin lär man ratt ofta kunna finna utrustade 

 med svampbildningar. 



Bland heiniptera finna vi flera Cicada-arter, hvars larver 

 ofta äro svampbärande. Prof. Aurivillius har afven här satt mig 

 i tillfälle att förevisa ett vackert exemplar af en svampbärande 

 Cicada från Mexico. Bland de i Gray's arbete »Fungoid Para- 

 sites» afbildade svamparterna har jag ej funnit någon så ståtlig 

 som på denna, Riksmuseum tillhöriga Cicada-larv. Svampen har 

 här växt ut genom suturen mellan hufvud och thorax, är odelad 

 till en längd af ungefär i tum, hvarefter den utbreder sig i en 

 prydlig krona, i hvars skugga den arma larven tyckes i frid 

 kunna gå sin upplösning till mötes. 



Inom Diptera har man anträffat några äfven hos oss vanliga 

 arter med parasitsvampar, såsom Dexia canina Fahr, samt Miisca 

 domestica L. och Miisca vomitoria L. Man finner dem om 

 hösten efter långvariga regntider på barken af träd, i fönster o. d., 

 vanligen fastsittande medelst en svampartad massa, som tyckes 

 utgå från de sista af bukringarna samt från benens leder. 



Ingen art af New'optera har jag kunnat finna uppgifven 

 -såsom utsatt för någon parasitsvamp. 



Det vill synas som om insekterna i allmänhet ännu skulle 

 vara vid lif, när de först utsättas för sporerna till dessa växt- 

 parasiter. Vidare märka vi att flertalet af de angripna insekterna 

 endast lefver af vegetabilier, ehuru några få äfven finnas, som 

 lefva af animala ämnen. 



Man kan tänka sig, att sporerna eller groddkornen på tvänne 

 olika sätt komma till vidare utveckling; antingen sväljer insekten 

 dem med sin vegetabiliska föda, eller ock fastna de, kringförda af 

 luften, på någon yttre del af insektkroppen och finna därifrån sin 

 väg till dess inre. Att sporerna i allmänhet inkomma i insektens 

 kropp på det förra sättet, är mest antagligt. De äro nämligen så 

 utomordentligt små, att de endast kunna upptäckas medelst de 

 starkaste förstoringsglas. Fries antager, att på en enda planta af 

 Retiailaria maxima finnas omkring tio millioner sporer, och 

 dessa äro så små, att, när man skakar en planta, de synas som 

 en rök. Minsta vindkast för dem sålunda omkring; en del fast- 



