34 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 888. 



Utslag angående dess rätta artnamn, än en så kort och diagnos- 

 artad beskrifning, som vanligen bestods de flesta djurarter under 

 föregående århundrade. Hvad Bierkander beträffar, var han en 

 mästare för sin tid uti att beskrifva skadeinsekters lefnadssätt och 

 kan nästan gälla som en föresyn i den vägen ännu i dag; men 

 hans artbeskrifningar kunna däremot lemna något öfrigt att önska, 

 emedan han, liksom de flesta samtida, icke räknade så noga med 

 petitesser, som Linné på ett ställe säger. 



Vid genomläsningen af Bierkanders uppsats, som är intagen 

 i Vet. ak. handlingar för år 1778, erfar man, att den af honom 

 s. k. »rågdvergsmasken» är en liten fluglarv, som från hösten 

 till följande vår lefver inuti rågplantor och härigenom hindrar 

 deras hufvudstammar eller stjälkar att normalt tillväxa. De an- 

 gripna plantorna få därigenom ett dvärgartadt eller förkrympt 

 utseende och uppnå sällan en höjd af mer än från en till tre 

 tum. Dessa larver voro ännu den 23 april mycket små, men 

 blefvo en månad senare eller omkring den 25 maj fullväxta och 

 färdiga att undergå förpuppning. Den 1 2 juni började flugor 

 utkomma ur pupporna, alltså vid ungefär samma tid, då vår 

 vanliga kornfluga under gynnsamma väderleksförhållanden brukar 

 pläga framkomma. Beskrifningen på larver och puppor kan här 

 förbigås, emedan den troligen passar för snart sagdt hvilken 

 Chloropsart som helst, men den, som rör själfva flugan, torde 

 böra anföras, på det jämförelse med senare författares må kunna 

 ega rum. Den har följande lydelse: 



»Flugan är något öfver i linea lång, hufvudet gult, ögonen 

 svarta. Nacken har en svart triangel. Antennerna svarta, äro 

 en liten knyl, ifrån hvilken utgå några hår. Bröstet på ryggen 

 svart, hvarest längs efter gå två små gula linier, nederst åt ma- 

 gen är en gul fläck, som liknar en halfmåne (»scutellen»). 

 Bröstet är inunder gult. Vid framfötterna sitta två svarta fläckar. 

 Magen är på ryggen svart, inunder gul, har 4 ringar. Vågstän- 

 gerna hvita. Vingarne lysa af röda och gula färger, räcka litet 

 utför kroppen. På fötterna äro lederna närmast kroppen grå- 

 aktiga och de yttersta svarta. 



Miisca piimilionis torde denna fluga få kallas». 



Sedermera, uti Vet. ak. handlingar för år 1789, omtalar nyss 

 anförde författare, att äfven på kornet anträffats en mängd flug- 



