reuter: myrornas medlidande och hjälpsamhet. 6 i 



5. Kl. 4,27 m. fängslade jag åter en myra, denna gång 

 ett stycke från den allmänna myrvägen; jämförelsevis få myror 

 passerade stället. Stenen var upprest på sin blott fyra millimeter 

 breda kant och myran var fängslad just vid kantens venstra hörn, 

 där stenen var afhuggen på snedden uppåt, så att fången kunde 

 ses såväl från ena sidan, som framifrån. Abdomen, bakbenen 

 och högra mellanbenet befunno sig under stenen. Fyra myror 

 kommo, den ena efter den andra, i närheten, men fastän de 

 sprungo på icke mer än några millimeters afstånd tycktes de icke 

 få sigte på den fängslade. Kändt är äfven att myrorna äro yt- 

 terst närsynta och att de mera observera föremålens rörelser, än 

 deras former. Kl. 4,30 kom slutligen en medelstor myra till 

 stället och inlät sig i ett längre antennsamtal. Jag anade genast 

 att fången här skulle få en värksam hjälp. Den anlända myran 

 började äfven draga i hennes venstra framben, men lämnade 

 snart detta och gjorde en tur rundt om stenen, med sitt 

 hufvud större delen af vägen undersökande dess kanter. 

 Slutligen återkom hon och fattade myran rakt från sidan i 

 venstra mellanbenet, dragande henne åt detta håll. Därpå gick 

 hon framför stenen och drog den fångna från högra frambenet 

 rakt framåt. Härefter lämnade hon åter sitt arbete, gjorde 

 ånyo en tur rundt kring stenen och försökte bakifrån komma till 

 sin nödstälda kamrat samt kom äfven nu från detta håll in un- 

 der den snedt sluttande delen af stenens venstra kanl till sidan 

 af fången och grep tag i hennes här belägna mellanben, dragande 

 detta rakt ut åt sidan. Dessa försök att genom omväxlande 

 dragningar framåt och åt venster befria kamraten afbrötos af 

 förnyade undersökningar af stenen, hvilka dock småningom upp- 

 gåfvos, i det däremot arbetet med den fängslades lösryckande 

 blef allt mera energiskt. Två gånger störde jag den ifriga be- 

 friarinnan, men första gången gick hon blott några steg, hvarpå 

 hon strax återvände, ånyo vidtagande sitt arbete. Den andra 

 gången åter, då hon redan i tolf minuters tid alldeles ensam 

 förgäfves ansträngt sig, gick hon först litet längre bort, vände ett 

 stycke tillbaka, gick sedan tämligen långsamt åt venster från 

 stenen och förblef på den vägen. Jag befriade den fångna, som 

 själf förmådde gå sin väg. 



6. Kl. 7,7 m., då luften redan var svalare och myrorna 



