62 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 888. 



icke fullt så lifliga, fängslade jag en medelstor myra under en 

 sten, vägande 8 gramm. Afven denna gång fängslades myran på 

 ett ställe några tum från den allmänna stråten. Två myror 

 kommo inom kort, korsade antenner med den fångna, gjorde 

 hvardera ett hvarf rundt om stenen och sprungo sin väg. 

 Andra gingo på ett par millimeters afstånd förbi den fängslade, 

 men utan att det minsta bekymra sig om henne, vare sig sedan 

 att detta kom sig af likgiltighet eller däraf att de icke märkte 

 henne. Åter andra kommo till andra punkter af stenen, kröpo 

 af och an på denna, böjde här och där hufvudet under dess 

 kant, men sprungo ej ett helt hvarf omkring stenen, likasom de 

 myror, hvilka samtalat med fången. Till kl. 7,17 m. hade blott 

 tre myror i hvar sin tur helt lamt och hastigt dragit i något af 

 den fängslades ben, men nu kom en liten myra, samspråkade 

 och drog i ett ben ända till kl. 7,18 i m. Genast, då hon 

 lämnat fången, infann sig en stor myra, som ovanligt länge kor- 

 sade antenner med den nödstälde kamraten, men till min för- 

 våning med ens — alldeles tvärt gjorde helt om och sprang sin 

 väg. Först kl. 7,23 m. anlände nu en medelstor myra, som 

 värkligen på allvar antog sig befrielsevärket och genom att draga 

 den fångna från fram- och mellanbenen turvis åt höger, venster 

 eller rakt framåt kl. 7,34 m. lyckades lösgöra henne. Hennes 

 bakkropp hade emellertid under stenen blifvit från sidorna hop- 

 tryckt, så att myran, ehuru mellankroppen var oskadad, dock 

 hade svårt nog att gå. Jag väntade då att befriarinnan skulle 

 bära henne, men denna stannade blott en stund vid stenen och 

 förde sitt hufvud under det ställe, där myran varit fängslad, samt 

 sprang därefter sin väg. Erinrande mig d:r Adlerz upptäckt att 

 det egentligen är de stora individerna, hvilka hos F. nifa äro 

 bärare, satte jag den skadade myran midt på myrvägen, i hopp 

 att hon snart skulle erhålla hjälp af någon sådan. Flera myror, 

 så stora som mindre, berörde henne med sina antenner, där hon 

 låg på rygg, lifligt sprattlande med antenner och ben, till dess 

 en medelstor myra slutligen fattade henne i den genom abdomens 

 sammantryckning uppkomna kanten på buken och på detta sätt 

 bar henne åt stacken till. Men bäraren bortskrämdes, då jag 

 alltför mycket närmade mig. Inom kort ersattes hon dock af en 

 ny, äfvenledes af medelstorlek, hvilken fattade den skadade på 



