04 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I 



1, 20 m. hade ännu ingen myra gjort något befrielseförsök. Jag 

 lössläppte då den fängslade. 



10. Kl. 4,18 m. (himlen klar, tämligen varmt, men blåsigt) 

 fängslade jag under en fuktad sockerbit en stor, med bladlussaft 

 full, till stacken hemvandrande myra och strax bredvid en dylik 

 under en sten af 8 gramms vigt. Båda myrorna, hvilka hade 

 hufvud och thorax fria, sutto som vanligt med vidt utspärrade 

 käkar. Efter en half minut kom till den förra en stor hemåt 

 vandrande myra, som inlät sig i antennspråk med den fångna. 

 Denna fattade emellertid med käkarna hårdt om den anländas 

 antennplats, hvilket hade till följd att den sålunda emottagna 

 myran af alla krafter drog bakut. Från detta ögonblick till kl. 

 4,35 m. hade minst åtta myror kommit till stället, hvilka. utan 

 att det minsta smaka på sockret, alla en efter annan an- 

 grepo den under sockerbiten fängslade. Dock såg jag dem 

 ytterst sällan fatta i eller draga i något af dennas ben. De flesta 

 rusade genast, redan på ett par millimeters afstånd från stället 

 med vidöppna käkar och alla tecken till vrede, mot den 

 fångnas hufvud och beto i detta eller ock i thorax. Tre myror 

 såg jag sålunda fatta hårdt tag i yttre sidan af den fängslades 

 venstra mandibel, vända sig om öfver dennas thorax och, stö- 

 dande sig därpå samt med de fyra bakre benen skjutande mot 

 sockerbiten, försöka vända och vrida på fångens hufvud. Tyd- 

 ligen afsåg deras beteende att frigöra den andra myrans fast- 

 hållna antenn och icke att lösa den under sockret 

 fängslade. En myra sågs äfven draga i ena bakfoten af den 

 i antennen fasthållna myran. Myrorna lemnade dock platsen, 

 sedan de en hvar en à två minuter förgäfves fortsatt med sina 

 försök. Då jag ett ögonblick såg bort, hade under tiden kl. 

 4,35 m. den i antennen fasthållna myran sluppit lös. Till den 

 under sockret fängslades befrielse kommo strax därefter åter två 

 medelstora myror, af hvilka den ena fattade henne i antennen, 

 den andra kröp med hufvudet under hennes undre sida, bet fast 

 i höften af venstra mellanbenet och drog därifrån åt sidan. 

 Sedan tre minuter förflutit befriade jag myran. Hon bars nu, 

 ehuru hon tämligen väl själf kunde reda sig, åt boet till af den 

 sist nämda hjälparinnan, som ömsom fattade henne i ena mellan- 

 foten, ömsom i samma bens höft. Därpå lemnades hon, men 



