86 FNTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 888. 



bakkropp framåt under thorax för att utspruta gift i 

 såret. Därpå bet hon i thorax, på samma sätt böjande abdomen 

 och sprutande gift. Nu försökte hon bortdraga myran, gjorde 

 några försök att lösa murbruket, som fasthöll denna, begaf sig 

 åter till fångens hufvud och började bearbeta detta samt bita i 

 antenner och ben. Flera andra myror biträdde henne då och då 

 ett ögonblick och de första af dessa böjde äfven abdomen framåt 

 under thorax och mot den fångna. En och annan bet i förbi- 

 gående i murbruket. Den först komna myran fortfor emellertid 

 träget med sina anfall på fiiscas hufvud och thorax och hennes 

 försök att bortskaffa murbruket voro jämförelsevis i hög grad 

 lama. Kl. 12,22 m. erhöll hon långvarigare hjälp af en liten 

 myra, som bet och drog dels i den fångnas antenn och ben, 

 dels någon gång i murbruket. Redan någon tid förut hade allt 

 besprutande af den fångna med gift upphört. De båda 

 myrorna lyckades i förening lösgöra äfven den fångnas abdomen, 

 som nu af den stora tuggades från alla kanter. Hon fattade 

 därpå tag i denna och slet den af alla krafter åt sidan. Fiisca 

 var nu inmurad blott med de två bakre benen på högra sidan 

 och med petiolus. Kl. 12,27 m. försvann den mindre myran. 

 Kl. 12,32 m. voro icke färre än fyra myror på en gång syssel- 

 satta med lösslitande af den inmurade, ömsom ryckande och bi- 

 tande i denna, ömsom i murbruket närmast omkring. Den fång- 

 nas antenner och ben voro nästan fullständigt paralyserade, kä- 

 karna tätt och orörligt tillslutna. Den stora myran, som förut 

 angripit, lemnade kl. 12,33 m. stället och kom ej mera tillbaka. 

 Dessförinnan hade hon under de 1 7 minuter, hon arbetat med 

 den fängslade, icke mindre än åtminstone tolf gånger gått ifrån 

 henne och, hvarje gång vandrande långsamt och tydligen trött, 

 gjort ett rekreationsslag en à två tums väg från murbruket, men 

 alltid återvändt. Under dessa spatserfärder syntes hon icke kom- 

 municera med andra myror. — Kl. 2,35 m. lössletos hufvud och 

 thorax på fiisca samt buros åt stacken till. Jag slutade nu mina 

 observationer, sedan jag konstaterat detta beteende mot en in- 

 murad fiende, så väsendtligen olikt det vid föregående försök 

 iakttagna. Vid detta var nämligen den fängslade rufa, kam- 

 raten, oskadad åtminstone tre timmar efter försökets början 

 (senare såg jag henne ej), den inmurade fienden, fusca, åter var 



