90 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 888. 



XVI. Däremot syntes detta icke mer blifva fallet, om det 

 lockande ämnet utgjordes af något för samhället dyrbart byte 

 (försöket 17), hvarvid man dock bör betänka att myrornas öfver- 

 vägande intresse för bytet icke berodde på någon »personlig» för- 

 del, utan på instinkten att arbeta för det allmänna, då med den 

 stora arbetsfördelning, som hos dem är genomförd, det fångna 

 bytet dock icke kommer hembringarena själfva till godo. 



XVII. Tillfredsställandet af enskild gurmandi, vid sockrets 

 uppslickning, synes därför vara en mindre mäktig drift än driften 

 att arbeta och samla för samhällets gemensamma bästa, den 

 sociala driften, enär den förra i många fall visade sig besegras 

 af myrornas medkänsla för nödställda likar, under det den senare 

 däremot förblef den starkare och den individens handlingar be- 

 stämmande. 



XVIII. De försök, jag gjort för att utröna hvilketdera, ha- 

 tet mot främmande individer eller medlidandet för egna nödställda 

 kamrater, vore en starkare känsla hos dessa myror, då de båda 

 samtidigt sattes på prof, hafva icke lämnat några alldeles säkra 

 resultat. Dock synes det såsom om den förra känslan i allmän- 

 het vore äfven hos denna art öfvermäktig, ett nytt bevis på dea 

 sociala driftens öfvervägande styrka. Likväl hafva mina försök 

 i detta afseende utfallit betydligt olika med Lubbocks experiment 

 med F. fusca, som i dylika fall alldeles försummade sina egna. 

 För öfrigt syntes det som om myrorna vid försöken att frigöra 

 de i lådorna fängslade fienderna (försöken 23 o. 26, noten) 

 gingo tillväga med vida mera raseri och mindre besinning, än då 

 det gällde inneslutna vänner, men däraf kan dock ingen bestämd slut- 

 sats om styrkan af de olika känslorna dragas, då deras skiljaktiga 

 natur lätt kan förklara det i hvartdera fallet afvikande beteendet. 



XIX. Vissa omständigheter syntes antyda att en del arter 

 ingåfvo myrorna större vrede och raseri, än andra och syntes i 

 så fall de mest hatade af de använda myrorna vara F. fjisca och 

 sangvinea. Till och med en i eter döfvad individ af denna se- 

 nare tycktes ännu förmå injaga skräck hos ett par antagligen 

 fegare och lätt skrämda individer (försöket 21). 



XX. För öfrigt visade sig hatet mot främmande myror lika 

 utprägladt hos stora, medelstora och små individer, hvilka alla 

 deltogo i anfallet på dessa. 



