HAIj: TVÄNNE FÖR SVERIGE NYA FORFICULINA. 12 1 



lamina subanalis* svagt uppåtböjd. Kroppsl. 6 — lo mm. Ç: 

 forcipes korta, nästan raka, oviipnade. Kroppsl. 8 — 9 mm. 



Denna art är betydligt mindre än Forficula aiiricularia L. 

 och mycket större än Labia fninor L. Har af Thomson tagits 

 i ganska stort antal vid Pålsjö i Skåne, där den up[)ehöll sig 

 på buskar af slån och hassel. 



Chel. acanthopygia Géné. 



Gråbrun, hufvud, forcipes och midten af abdomens dorsal- 

 sida oftast klart rödgula; nästan glatt, bakkroppen undertill gles- 

 hårig. Antenner i3-ledade. Elytra rudimentära, transversela, 

 vid basen sammanflytande med mesonotum, de mot kroppens 

 medianlinie vända vingspetsarne fria, täcka hvarandra. Scutellen 



F!g. 4. Forficiila auri- 



citlaria <J ; abdomens 



spets, sedd från öfre 



sidan. 



Fig. 5, Extremitet af For- 

 ficula aiiricularia ; 

 II andra tarsalleden. 



mycket stor. Abdomen plattad, bredast bakom midten. ç^: for- 

 cipes långa, tämligen starkt böjda, trinda och försedd med en 

 basaltand på öfre sidan (p fig. 3). Lamina subanalis bildar en 

 i stark vinkel uppåt böjd tand, hvars spets är tvärhuggen och 

 svagt emarginerad (Is fig. 3). Kroppsl. 7 — 13 mm. C: forcipes 

 korta, oväpnade. Kroppsl. 7 — 11 mm. 



Chelidiira acanthopygia Géné. är större än föregående art; 

 varierar för öfrigt betydligt till storleken. Denna art synes i 

 Skåne vara ganska allmän och därstädes äga stor utbredning. 

 Thomson har funnit den flerestädes i skogstrakterna. Själf har 

 jag iakttagit den vid Ringsjön. Vid Krageholm nära Ystad ar 

 den allmän i bokskogarne enligt adjunkten G. Löfgren, .som 



En process, som skjuter upp ofvan lamina subgenitalis. 



