VON porat: skandinaviska HALFÖNS MVRIOPODOLOGI. 39 



riera, är dock ej med det riiiL^a undersökningsmaieiiel som före- 

 ligger, möjligt att afgöra. 



Funnen hittills blott i Dahlby hage nära Lund. 



B. Endast ii:c och ij:dc jyggskö/darucs bakhorii tmidlikt 

 utdragna (= Underslägtet Heinilithobius Siuxberg.) 



4. LitJwbms borcalis Meinert 1868 



(Nat. Tidskr. 3 R. 5 B. p. 263.) 



Känd blott från den af Stuxberg uppgifna fyndorten: Kungs- 

 hamn i Upland. — Färöarne. 



C. Ingen ryggsköld ined tandlikt utdragna bakhör )i (= Un- 

 derslägtet Archilithobius Stuxberg.) 



a. Analbenens klo enkel. 



5. LitJiobius curiipes C. L. Koch 1847. 



(Syst. d. Myr. p. 150.) 



Bland de allmännaste arter i mellersta Sverige; för öfrigt 

 anträffad på skandinaviska halfön så nordligt som vid Waranger- 

 fjord, så vestligt som vid Kristiania och så sydligt som i norra 

 Skåne. — Belgien, Baiern, Schlesien, Österrike. 



Denna arts identitet med I>udw. Kochs LitJi. cnrtipes (Dié* 

 Myriap.-gattung Lithobius p. 68) har onödigtvis blifvit dragen i 

 tvifvelsmål i följd af ett tryckfel (jfr Haase, Schles. Chilop. p. 

 39!). KocH kom nämligen att angifva hanens »kägelformiga 

 fortsättning» eller process såsom befintlig på analbenens femte 

 led i st. f. på den fjärde. Redan Palmberg (Sverig. Myr. Chilo- 

 poda, Stockholm 1866, p. 19) fann denna uppgift bero på ett 

 misstag och identifierade därför utan tvekan Kochs art med var 

 svenska form. Men Stuxberg upprepade 1871 Kochs tryckfel, 

 och då Meinert (Nat. Tidskr. 3 R., 8 B. p. 341) på grund 

 däraf, och därför att ögonen hos de svenska exemplar han sett 

 ej kunde sägas stå i »quincunx«, sammanslog \kx Lithobius cnr- 

 tipes med Lith. crassipes L. Kock, så följde Stuxberg 1876 

 (Öfvers. Vet. Ak. Förh. 1876. N:o 2, p. 27) hans föredöme och 

 anmärkte till yttermera visso, »att L. cnrtipes C. L,. Koch icke 

 förekommer eller åtminstone hittills icke blifvit anträftad inom 



