40 EN70M0L0GISK TIDSKRIFT 1889. 



Skandinaviens område, Sveriges-Norges, lika litet som Danmarks.» 

 Att identiteten med Kochs från Sydtyskland stammande art är 

 ovedersäglig, framgår emellertid dels af den granskning, prof. 

 Latzel anstalt af till honom sända svenska exemplar, dels af 

 den jämförelse, jag haft tillfälle att göra med exemplar af Z. 

 curtipes från Baiern, hvilka Dr Ludw. Koch i Nürnberg väl- 

 villigt skänkt mig. Att äfven arträtten är grundad, förefaller 

 mig klart: hanen har i den omskrifna processen hos fullvuxna 

 individer ett tillräckligt och konstant kännemärke, men äfven 

 honan skiljer sig, enligt hvad Haase och Latzel visat, genom 

 sin tvåklufna genitalklo från honan af L. crassipes. (Om den 

 yttre sidotaggen hos genitalklon någongång spåras, sitter han 

 långt nedom de båda andra). Färgen är ock ljusare rödbrun, 

 och analbenens leder sammandragas starkt samt antaga ett vinkel- 

 böjdt läge på i sprit dödade djur. 



6. Lithobius crassipes L. Koch 1862 



(Myriap.-gatt. Lithobius p. 71.) 



Allmän i Skåne, på Gotland och Öland, norr om dessa pro- 

 vinser sparsamt förekommande och sporadisk; antecknad frår» 

 Småland, Vestergötland och CJiarlottenlioid vid vestkusten (A. 

 W. Malm). — Danmark, Holland, Belgien, Schlesien, Baiern,. 

 i^sterrike, Ungarn, Frankrike, Spanien och n. Afrika. 



b. Analbenens klo med hiklo. 



o) Analbenens höfter på undre (yttre) sidan väpnade 

 med en tagg. 



7. Lithobius eyytJirocepJialus C. L. Koch 1847 

 (System d. Myr. p. 150.) 



Allmän. Gär långt mot norden, där den är tagen vid 

 Östersund (enl. ex. i Riksmuseum) och Trondhjeni (Ipse). — 

 Danmark, Holland, Nord- och Sydtyskland, Spanien, Algeriet, 

 Madeira; Sibirien. 



ß) Analbenens höfter undertill utan sidotagg. 



8. Lithobius niicrops Meinert 1868. 

 (Nat. Tidskr. 3 R., 5 B., p. 265). 



Syn. 1872 Lithobius niicrops, Meinert, Nat. Tidskr. 3 R., 

 8 B., p. 330. 



