VON porat; skandinaviska HALFüNS MYRIOPODOLOGI. 7 7 



10:e Familjen lULID^E Leach (ex parte) 1814. 

 XVI. Slägtet Isobates Menge i 851. 



(Die. Myr. d. Unig. v. Danzig p. 6.) 



I. Isobates varicornis C. L. Koch 1847. 



Denna myriopod, som jag 1866 (Sveriges Dipl. p. 30) på i 

 citerade afhandling anförda skäl ej vågade identifiera med Kochs 

 Ncmasonia varicornc, utan betecknade med Menges namn 

 Isobates seniisiilcatiis, om hvilket intet tvifvel kunde råda — 

 samma namn användes sedan af Meinert, Stuxberg, Rosickv, 

 Karlinski m. fl. — upptages af de skarpsynte tyske författarne 

 Latzel och Haase såsom synonym med Kochs art, hvadan den- 

 nes namn bör återinträda. 



Ej så sällsynt i de södra provinserna, där den träffas under 

 barken af multnande såväl barr- som löfträd, helst ek och björk. 

 Hur långt den går mot norr, är ännu ej utrönt, men den upp- 

 gifves funnen åtminstone så nordligt som vid Upsala. — Dan- 

 mark, Holland,. Tyskland, Italien. 



XVII. Slägtet Blaniulus Gervais 1836. 



(Bull. Soc. Philom. de Paris, p. 72). 



I. Blanildiis fiiscus am Stein 1857. 



(Myr. und Crust. Graubündens i Jahresber. d. Nat. Ges. Graubündens, Neue 

 Folge, 2 Jahrg., p. 139, Chur 1857). 



Syn. 1884 Blaninhis fuscus Latzel, Die Myr. Österr. II, p. 248. 



(Obs. Under namnet Blaniitliis fuscus am Stein beskref 

 jag i Sveriges Dipl. p. 32, Stockholm 1866, med orätt föl- 

 jande art). 



Kroppen smal, dock något tjockare än hos Blaniulus pu I 

 cliellus, glänsande, i segmentens bakbrädd med korta och spridda 

 hår. Hufvudet har pannan hårlös, hjässan med två hårbärande 

 gropar. Antennerna längre (ända till 1^/2 gång) än kroppens 

 bredd. Ögonen räkna flere oceller än hos Blanhdus pulcliellus\ 

 Latzel uppgifver 10 — 13, fördelade i 2 — 3 längsrader. Det 



