122 entomolügisk: tidskrift 1889. 



Mas: Fröns dense setosa; par primum pedum articulo ultimo 

 subconico vel levissime arcuato, in apice setis rigidis, subuncina- 

 tis vestito; coxae pedum 2:i paris singula processu longo, semi- 

 pellucido, gracili, antrorsum directo, gnathochilarium attingente, 

 subrecto vel levissime arcuato instructse. Stipites maxillares antice 

 non inflati, basi seriatim setosi. Margines ventrales segmenti 

 septimi valde prominentes. Organa copulationis: laminae copu- 

 lativas anteriores longas, sublineares, posterioribus longiores, apice 

 oblique obtusse, dentibus lateralibus nullis neque apicalibus; 

 laminai mediae brevissim^, acuminatas; laminae posteriores apice 

 profunde furcat^e, dilatatse, brachio interiore apice subbidenticu- 

 lato, brachio exteriore arcuato, ultra latera prominente. Flagel- 

 lum manifestum. 



Long. Ç 25 — 30 m.m.; ç/" 20 — 23 m.m.;lat. Ç2 — 2,3 m.m.; 

 c/' 1,5 — 1,7 m.m.; ant. 2 m.m. 



Pannan är hos hanarne af denna art tämligen tätt borst- 

 klädd, och denna borstklädnad sträcker sig i en vinkel upp emel- 

 lan antennerna. Omkring borstens rötter är ofta en mer eller 

 mindre tydlig fördjupning eller grop, och om dessa sammanflyta, 

 såsom någon gång sker, uppkommer Meinerts varietet hd. riigi- 

 fi'ons. Ocellerna äro till antalet oftast omkr. 41 — 43, dock har 

 jag räknat hos fullvuxna individer (med blott två fotlösa segment) 

 så få som 39 och så många som 50, fördelade i 7 — 8 rader, 

 nämligen 8 — 10, 7 — 9, 7 — 8, 6—7, 5—6, 4—5, 3 — 4, 2. Seg- 

 mentens antal är vanligast 46 — 47 hos hanen, 47 — 48 hos ho- 

 nan; af en samling individer med de 2 sista segmenten fotlösa 

 hade två hanar 44, tre 45, tretton 46, nio 47, tre 48, men det 

 har ock förelegat bland individer med 3 fotlösa segment och ut- 

 vecklade kopulationsorganer en med 50 och en med med 51 

 segment; bland en samling honor med 2 fotlösa segment hade 

 fjorton 47, femton 48, åtta 49 samt en 5 1 . Högre segmentantal 

 än 5 1 har ej förekommit bland de många jag undersökt. 



Färgen är mera sällan på undre sidan lika litet som på hufvudet 

 ljusare marmorerad, och analvalvlerna äro nästan alltid af samma 

 mörka färg som hufvudet. 



Allmän åtminstone från Skåne till Gestrikland, men sällan 

 uppträdande mer än ett par tre stycken i sänder. 



För öfrigt anträffad blott i Danmark (sällsynt) och Slavonien. 



I 



