VON porat: skandinaviska halfons myriüpüdologi. 131 



viores; lamince copulativœ posteriores in apice dente vel processu 

 simplici instructas, in margine interiore medio vel basin versus den- 

 tibus duobus vel tribus longis vestitre, in latere exteriore brachio 

 sat longo transverso denticulato (denticulis c. 14 ornato) praeditae. 

 Flagellum distinctum. 



Long. II — 17 m.ni., lat. i — 1.5 m.m.; ant. 1,5 m.m. 



lulo montivago Latzel affinis, sed organis copulationis, 

 sculptura profundiore limboque segmentorum integro diversus; 

 ab Inlo piceo Risso, qui ad 55 segmenta anumque glabrum ha- 

 bet, ano setoso et numéro minore segmentorum diversus. 



Färgen är hos denna art mera enfärgadt mörk än hos före- 

 gående, och halsskölden är aldrig hvitaktig. Skulpturen är, isyn- 

 nerhet om man tager i betraktande djurets litenhet, mycket djup 

 och regelbunden samt tämligen tät. Halssköldens sidodelar äro 

 trubbigt tillspetsade med framkanten nästan snedt afskuren. Su- 

 turen framför sidoporerna företer en tydlig böjning framåt, hvil- 

 ken är kraftigast på 6:e segmentet. 



Man kunde vara frestad att anse ofvanstående för blott en 

 mera utpräglad form af föregående art :, men kopulationsorganerna 

 äro högst olika. Först och främst utskjuta de ej utom sitt seg- 

 ment, och segmentets kanter äro på buksidan nästan samman- 

 slutna och föga upphöjda. Vidare hafva de främre kopulations- 

 bladen på midten af insidan eller närmare basen tre långa mot 

 spetsen rigtade tänder, och de bakre ega på sin utsida en vinkel- 

 rätt utspringande tandad eller flikig arm, något liknande den pro- 

 cess, som Latzel beskrifver och afbildar hos sin hil. nwiitivagiis 

 (Die Myr. II t. XII, figg. 146 — 147). Olikheterna i kopulations- 

 organen emellan lui. mimitus och ////. niontivagus äro dock i 

 öfrigt så stora, att de ej gerna kunna förenas i en art. Dess- 

 utom eger lui. montivagus Latzel ett småtandadt bräm, sådant 

 som vår lui. fallax, hvaremot hil. ininutus ej har spår däraf. 

 Utom detta är ock skulpturen svagare hos lulus uioutivagus, 

 ehuru denne är af betydligare storlek. 



Närmare öfverensstämmer vår art i afseende på kopulations- 

 organen med luhis piccus Risso (i Berlese, Mir. It. fasc. N:o 

 8), som har en dylik flikig ann utgående från yttre sidan och 

 en enkel — ej grenig — process i spetsen af de bakre kopula- 

 tionsbladen, alldeles som lulus ininutus. 



