Spångberg: nekrolog öfver a. e. holmgren. 171 



50. Texten till ),atlas öfver Skandinaviens däggdjur af W. Meves». .Sthni 

 Giron, 1873. 4:0. 26 sid. 



51. Läran om jordman och klimat med tillämpning på skogshushållningen 

 jämte ett tillägg om flygsandsfältens beskaffenhet. Sthm., F. Skoglund, 

 1877. 8:0, 238 sid. 



52. Vägledning i naturhistoria, närmast afsedd för skogs- och landtbr.uksskolor 

 samt för kronojägare, skogvaktare m. fl. Med 223 bild. i texten. Sthm., 

 Alb. Bonnier, 1879. 8:0. 292 sid. 



53. Ur djurverlden. Enkla skildringar med hufvudsakligt praktisk syftning. 

 Sthm., P. A. Norstedt & Söner, 1S81. 8:0, 159 + i opag. sid. 



54. En fråga af vigt för skogshushållning och träindustri särsklldt inom norra 

 Sverige. Historik och anmärkningar. Sthm., C. Suneson, 1884. 8:0. 120 s. 

 (tiilsm. m. Arv. Ahnff.i.t). 



Bland utländska vetenskapliga sällskap, som hedrat honom 

 med kallelsebref, erinra vi oss: 



Entomologische Verein i Stettin, Die k. k. zoologische-bota- 

 nische Gesellschaft in Wien och Sällskapet pro fauna et flora 

 fennica. Dessutom var han en af stiftarne af Entomologisk För- 

 ening, till hvars hedersledamot af första klassen han valdes 1886. 

 Ofta anmodades han af akademier i olika land såsom i Öster- 

 rike, Belgien, Frankrike, England, Danmark, Norge, Finland och 

 Nordamerika att verkställa artbestämning och beskrifning på in- 

 sekter, som utöfva ett högst vigtigt inflytande på kulturväxterna, 

 dels af enskilda personer att lemna råd och upplysningar vid 

 skadeinsekters hemsökelser på kulturväxter. 



Om man med skäl kan säga att Holmgrens vetenskapliga 

 arbeten äro kända hos fackmän såväl i Europa som utom dess 

 gränser, så torde måhända med ännu större skäl kunna sägas, att 

 hans populära skrifter med nöje läsas af hvar och en, som har 

 håg och lust för naturen. Han besatt en stor makt öfver språ- 

 ket och ofta andas framställningen liflighet, värme och hänförelse 

 för det ämne som skildras. Men mången gång inlade han satir 

 och var icke god att råka ut för, han egde »eu exempellös för- 

 måga att under den vänligaste och artigaste form säga de mest 

 bitande sarkasmer». 



I det enskilda sällskaps- och kamratlifvet lät han sitt humo- 

 ristiska lynne få fritt spel. En tecknare säger 0111 honom: »Han 

 var späckad med historier och spektakel. Sina onekliga musika- 

 liska anlag hade han uppenbarat på ett egendomligt sätt. Han 



