2 02 ENTÜMOLOGISK TIDSKRIFT 1 889. 



rent ud er oprörende at iagttage. Med modvillie vender jeg mig 

 bort fra dette billede og Ûyv ud til moder natur forât hente bedre 

 indtryk og folelser. 



Tromsdalen er en udpreeget »bottendal», der öiensynlig er 

 et resultat of ismassers arbeide i en fjern fortid. I sydost luk- 

 kes den af Tromsdalstinden, medens på nordsiden Thomasjord- 

 fjeldet (hornblende bergart og fuldt af urer) og i syd Flöifjeldet 

 (glimmerskifer med kalklag), steilere men grteskltedt helt til top- 

 pen, danner siderne. Bunddaekket er grus og sand, rullesten og 

 skarpkantede fra fjeldsiderne nedramlede blokke, vekslende med 

 inyrstrœkninger. Vegetationen er frodig, men af tidligere dages 

 pr^egtige birkeskov står der nu kun nogle få bedagede, top- 

 brudte veteraner överst i dalen; dog viser den raskt opskydende 

 ungskov af birk, or og vidie {Salix nigricans), at her ätter kan 

 blive noget, om naturen uhindret får rade, det vil sige, når Fjeld- 

 finnerne er uddöde, og Nordmaendene har hört op at hade skov. 



I hele sin lœngde af c. 7 kil. gjennemströmmes dalen af 

 Tromsdalselven, der kommer fra et lidet vand överst oppe under 

 en brat sort fjeldva^g. Det overordentlig rigt grtesklœdte överste 

 parti af dalen har jeg endnu ikke undersögt i den for insektlivet 

 gunstigste tid af sommeren, men slår ikke alle niasrker feil, er 

 her vistnok et ypperligt feldt, og jeg har også foresat mig ved 

 förste leilighed at revidere det grundigt. 



Vi lander ved den bekvemme for turisterne bestemte trappe 

 og er idag 3, idet lepidopterologen har slået folge med; thi 2 3:de 

 juni har lokket også mange små »skjîelvingede» frem til œre for 

 dagen, idet insektlivet i Tromsdaiens värme urer er tidligere 

 udviklet end noget andetsteds i Tromsö omegn. 



Veien går gjennem tunet på gården Storstennjes og fölger 

 så temmelig na^r söen förbi Tromsösundets kirkegård, til vi når 

 elvens udlöb. Engen står gul af Raniinailiis og Caltha, men 

 når undtages nogle Pieris napi, hunnen i sin gulgrå arktisk- 

 alpine dragt, en del Cidaria allmlata og etpar höist middel- 

 mådige Vanessa nrticœ, kommer der ingen andre Sirener på vor 

 vei her, hvorfor vi böier af tilhöire ved den förste bcck, arbeider 

 os gjennem et t;^t vidiekrat, hvor et par nyklaekkede Botys in- 

 qvinaialis falder som bytte, og står så ved en liden rund myr, 

 der ser höist lovende ud. Forventningsfuld tra^der du ud og 



I 



