2l8 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 88g. 



förut skyddade områden. Låt vara att skadedjuren kunna upp- 

 träda periodiskt och visa sig mindre talrikt den ena tiden än en 

 annan på en och samma trakt; men ett faktum synes det emeller- 

 tid vara, att då de sedermera återkomma i myckenhet, antalet 

 och larvskadan blir långt större än någonsin förut. 



Såsom exempel på ollonborrarnes utbredning må anföras, 

 att första gången de omnämnas såsom skadedjur hos oss, näm- 

 ligen 1776, synas de intagit ett mer inskränkt område, nämligen 

 sydligaste Halland; år 1833 hafva de uppnått Halmstadstrakten 

 och i början af sjuttiotalet äro de i närheten af Varberg. 1887 

 voro de ännu talrikare norr om Halmstad, än i södra delen af länet, 

 och insamlades i stor mängd, åtminstone så långt norr ut som 

 i Fjärås helt nära Kungsbacka. I Kristianstads län hafva de 

 uppträdt i stor myckenhet sedan en längre tid tillbaka, men för- 

 nämligast uti de trakter, som ligga på sluttningarne af Hallandsås, 

 där Bjäre härad har ansetts nästan som deras urhem. Så små- 

 ningom hafva de likväl utbredt sig längre åt sydost och äro nu 

 besvärliga i Kristianstads norra omgifningar samt ännu längre 

 öster ut till och med i närliggande delar af Blekinge, där man 

 för tjugu år sedan knappast hörde talas om dem. Hvar den 

 slutliga gränsen för deras framryckande är belägen torde ännu 

 vara omöjligt att bestämma, men troligt är, att den kommer att 

 framflyttas så långt jordmånen är lämplig, hvilket ju är för- 

 hållandet i närbelägna, större sträckor af Blekinge, Småland 

 och Vestergötland. Förr var deras vistelseort mer begränsad och 

 inskränkte sig till de sandiga trakterna i Halland och Skåne, där 

 alfven af naturen är genomsläppande och lemnar torra vinter- 

 qvarter; numera är förhållandet ett annat, sedan en djupare och 

 omsorgsfuUare afdikning och torrläggning genomförts litet hvarstädes. 



Af nyss anförda förhållanden torde det blifva tydligt för en 

 hvar, att kraftiga åtgärder äro af nöden, om skadedjurens öfver- 

 handtagande i våra sydliga provinser skall kunna förebyggas; ty 

 den tid kan komma, då jordbruk där i en del trakter eljes blir 

 nästan lönlöst. Men bemödandena kunna ej blifva tillfyllest- 

 görande, om de skola helt och hållet bero på den enskilda upp- 

 offringen, utan måste blifva samfäldta och obligatoriska. Statens 

 och kommunernas mellankomst, liksom i Danmark genom lagen 

 af den i april 1887, måste anlitas, om något verkligt godt resul- 



