ADLERZ: UTVECKLINGEN AF ETT POLISTES-SAMHÄLLE. lOI 



eller nära kläckfärdiga ägg, ej voro försedda med honung. 

 Då sålunda honung insamlas redan i början af koloniens till- 

 varo, medan stammodern ännu är ensam, sluter Marchal, att 

 honungssamlingen ej står i något samband med produktionen 

 af fruktsamma honor. 



Dessa Marchals invändningar mot Lepeletiers åsikt om 

 en relation mellan honungsinsamlingen och produktionen af frukt- 

 samma honor förlora sin kraft därigenom att, såsom jag seder- 

 mera skall visa, såväl arbetare som hanar och fruktsamma 

 honor uppstå ur de första, af stammodren ensam uppfödda 

 larverna. Dock är jag på grund af nedan anförda skäl benä- 

 gen att med v. Sieeold anse den insamlade honungen åtmin- 

 stone hufvudsakligen tjäna imagines själf\-a till näring. 



För att kunna följa utvecklingen af samhället fastade jag 

 med en liten metallkläm mare boets upphängningsband vid en 

 träskifva, hvilken under den närmaste tiden fastgjordes vid 

 en grindstolpe. Stammodern, som redan inomhus åter fått 

 tillträde till sitt bo och undfägnats med socker, satt därvid 

 lugnt kvar, hvartill möjligen bidrog, att den nya placeringen 

 af boet skedde på natten. 



Följande dag, den 9 augusti, var mulen, och stammodern 

 satt kvar på boet, då och då inspekterande sina celler. Men 

 hon var nu ej längre ensam, ty under nattens lopp hade en 

 ny medborgare framträdt ur en af de förut slutna cellerna, 

 hvars lock nu var brutet. Det \'ar en arbetare, något mindre 

 än stammodern. Han hade ännu bleka, gröngula färgteck- 

 ningar i stället för stammoderns kromgula. I teckningen af- 

 vek han äfven något från modern, i det han saknade den 

 osymmetriskt belägna gula fläcken, som stammodern bar på 

 vänstra sidan af abdomens 2dra dorsalsegment, samt likaledes 

 den gula strimman bakom ögonen hos den senare. 



Stammodern visade sitt intresse för sin afkomma genom 

 att då och då beröra honom med antennerna. Den nye ar- 

 betaren gick ibland omkring och undersökte olika celler, men 

 för det mesta satt han inkrupen i en cell med hufvudet 

 inåt. Ingendera sågs på hela dagen lämna boet, hvilket an- 

 tagligen berodde på den mulna och kyliga väderleken. 



