112 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I904. 



insektgrupp» och förebrår mig, att jag nu, då »det sœrsyn 

 indtrœffer», att en man uppstår äfven i Norge, som också 

 där ägnar uppmärksamhet åt Hemiptera, »overfalder» honom 

 för att, såsom det synes, vilja göra honom »umulig hlandt 

 koUegaer». 



Denna förebråelse ber jag att få bemöta med några frågor. 

 Huru skulle t. ex. våra ornitologer betrakta en författare, som 

 företoge sig att i en vetenskaplig tidskrift berätta, att han under 

 sina många resor i Norge lyckats tillvarataga ett exemplar af 

 gråsparfven, kråkan, göken, gräsanden o. s. v.? Eller hvad 

 skulle lepidopterologerna säga om, att nässelfjärilen, coleoptero- 

 logerna om att vanliga tordyfveln proklamerades såsom för 

 Norges fauna nya arter? Icke behöfde en förf., som gjorde 

 sig saker härtill, »öfverfallas» för att göras omöjlig bland 

 kolleger. Det är emellertid just liknande eller snarliknande 

 barockheter herr S. publicerat. Jag har nödgats belysa dem 

 med dessa exempel, då han icke själf tyckes hafva någon 

 aning om, att han på detta sätt förplumpat sig. Det är icke 

 den omständigheten, jag förebrått honom, att han »skal ha 

 angit som ny for faunaen en del arter, som allerede tidligare 

 var kjendte herfra:^, utan att han såsom sådana anfört en 

 mängd sedan långliga tider väl bekanta, alldeles vanliga 'arter, 

 att han med andra ord utan ringaste fackkunskap anser sig 

 kunna uppträda såsom författare. Ckadula scxnotata t. ex., 

 af h vilken »för faunan nya art» han lyckats finna »ett un- 

 icum», är en art, som förekommer ytterst talrikt ända högt 

 upp i Finnmarken och helt visst i Norge likasom hos oss i 

 antal individer betydligt öfverträffar vår vanliga vägglus. 



Jag har ingalunda genom min, af herr S. åberopade af- 

 handling önskat sporra ett intresse, som ger sig ett dylikt 

 okritiskt uttryck. Väl sannt, »qvod non est in litteris, non 

 est in mundo». Men vid sidan af notiser af värde har herr 

 S. publicerat en massa sådana, hvilka ej äro värda trycksvär- 

 tan. Hvarför har han ej låtit någon fackman utarbeta upp- 

 satsen och publicera densamma? Eller har hufvud vikten 

 legat därpå, att hr S. själf skulle uppträda såsom dess för- 

 fattare? Man kunde tro något dylikt, då man erinrar sig, 

 huru han skyndar sig att i utländska tidskrifter referera sina 



