V. ADLERZ: CELLBYGGN. OCH TJUFBIN HOS TRACHUSA. I25 



också, hvarvid stekeln kröp upp på något närstående styft 

 grässtrå, ofta ända till toppen, där han hårdt grep om strået 

 med käkarna och släppte taget med alla fötterna, hvarvid 

 kroppen stod rätt ut från strået. I denna egendomliga ställ- 

 ning putsades hela kroppen med de nu fria benparen. Jag 

 tror mig ha sett äfven andra bin utföra putsningsprocessen 

 på samma sätt. 



Sedan hålan grafts färdig, gjordes en grundligare oriente- 

 ringsflykt, hvarunder äfven närbelägna hålor tycktes vara före- 

 mål för stekelns iakttagelse på omkring en kv.-meters yta. 

 Orienteringsflykten slutade därmed att stekeln hastigt flög bort 

 åt någondera sidan. 



Hemkommande steklar styrde i början vanligen ej raka 

 vägen till sin håla, utan sväfvade i sakta flykt i mer eller 

 mindre x'idlj^ftiga svängar lågt öfver marken (ofta blott några 

 få cm.), påtagligen granskande den med ögonen för att finna 

 sin egen ingång. Dock tyckte jag mig finna, att säkerheten 

 äfven här, liksom hos rofsteklarna, tilltog i samma mån som 

 lokalitetens enskildheter nötts in i minnet, ty, särskildt under 

 senare delen af flygtiden sågos många styra kosan rakt till 

 sin håla och först omedelbart ofvanför denna hejda sin flykt. 

 Däremot ses en mängd individer sökande intränga i den ena 

 hålan efter den andra, hvilket lätt kan föranleda iakttagaren 

 att tro deras lokalsinne vara dåligt utbildadt. Såsom seder- 

 mera skall omtalas, är emellertid ändamålet med dessa besök 

 i främmande hålor ett helt annat än sökandet efter det egna boet. 



För att pröfva orienteringsförmågan hos ett af dessa bin 

 strödde jag under dess frånvaro sand till en tjocklek af ett 

 par cm öfver dess håla, så att ingången var alldeles osynlig. 

 Då ägaren återkom med sin bladbit, flög han en stund fram 

 och tillbaka öfver platsen och gjorde därefter kortvariga be- 

 sök i de närliggande hålor, som på 4 — 5 cm afstånd på tre 

 sidor omgåfvo hans egen öfvertäckta. Han trängde dock ej 

 in- i dessa, utan vände redan i mjmningen, och det såg ut 

 som om han på detta sätt endast ville kontrollera att han 

 kommit till rätta platsen, ty om några minuter gräfde han sig 

 rakt igenom sandlagret just midt öfver ingången till sin håla. 

 Såsom fallet uppenbarligen är hos rofsteklarna, kände han så- 



