\ LAMPA: NÅGRA FÖR TRÄDGÅRDEN NYTTIGA INSEKTER. 213 



arter, som Zetterstedt beskrifver i sin Diptcra Scaii- 

 dinavicv. 



Bandade parasitflugan {Tacliiiia Fasciata Fall.), fig. 8. 

 Fig. 9 puppan. Dess larver har man funnit i larverna till 

 björnspinnaren {Arctia Caja L.) och löfskogsnunnan {Ocncria 

 Dispar L.). 



Vanliga parasitflugan [Tachina {Echinomyia) Fera L.], 

 fig. 10, som har bakkroppen rostgul med svart ryggstrimma. 



Den största af våra arter, Tachina Grossa L., är svart 

 med gult hufvud och så stor som en liten humla. En del 

 arter äro däremot ej större än husflugan. 



Rofflugorna {Asilns) äro bland de största inom ord- 

 ningen och hafva en tämligen smal kropp. De vistas vanli- 

 gen i skogsmark och sitta på trädstammar eller stubbar, hvar- 

 ifrån de göra kortare utflykter för att fånga sitt rof, hvilket 

 består af hvarjehanda insekter, till och med smärre skalbag- 

 gar, hvilka de utsuga med sina snabelliknande mundelar. Då 

 de synas hålla sig ej endast till skadeinsekter utan äfven 

 andra, som kunna vara af nytta, torde de böra betraktas 

 som mindre viktiga i ekonomiskt hänseende. Larverna lefva 

 i sandjord af växtämnen och blifva därigenom af ingen be- 

 tydelse. 



Gula rofflugan [Laphria Flava L.), fig. 11, är allmän i 

 barrskog äfvensom Stora rofflugan (Z. Gibbosa L.), som är 

 svart med gulraggigt hufvud samt hvithårig på de tre sista 

 bakkroppsringarna. Den uppnår ända till 30 mm. längd. 



De mindre arterna, tillhörande släktet Asilits, äro vanligen 

 grå till färgen och vistas mer i trädgårdar och å fälten samt 

 komma någon gång in i husen. 



Florvingarna eller Florsländorna kallas de insekter, 

 hvilkas fyra vingar äro indelade i en myckenhet små fält. Lar- 

 verna äro aflånga, plattade, sexfotade och afsmalnande mot båda 

 ändar, samt försedda med långa, krökta och tånglika käkar. Dessa 

 äro dessutom smala och ihåliga samt kunna användas både 

 såsom sug- och bitverktyg. De äro mycket rofgiriga och ut- 

 suga en myckenhet bladlöss. 



Sländorna flyga blott långsamt medelst sina tunna och 

 stora vingar, hvilka under hvilan äro takformigt hoplagda. 



