214 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1904. 



De lägga äggen på ett något egendomligt sätt på bladen, i 

 det de fästa dem i ändan af trådar eller skaft, fig. 18, hvar- 

 för man fordom trodde, att de voro svampar. 



Vi hafva egentligen blott två släkten, hvilkas öfvervä- 

 gande nytta är obestridd, nämligen: 



Stinksländorna, äfven kallade Guldögon iClirysopd), eme- 

 dan ögonen äro guldfärgade och starkt glänsande. Fig. 17. Nam- 

 net stinksländor hafva de fått i följd af den vidriga lukt, de vid 

 beröring afgifva. Deras vingar äro långa och vattenklara, 

 hvarigenom de små och mycket talrika vingfälten starkt fram- 

 träda. Larvernas utseende sj^nes af fig. 16. En art träffas 

 ofta under den kallare årstiden inne i rummen och plägar 

 flj^ga omkring ljuslågan, tills den bränner sig till döds. 



Bladluslejonen {Hcincrobiiis), fig. 15, äro mindre än 

 föregående och hafva vattenklara, marmorerade eller bruna, 

 till och med nästan svarta vingar. Larverna likna stinkslän- 

 dornas, men äro vanligen betäckta af bladlusskinn, som de 

 hopsamlat på ryggen till en sorts beklädnad. 



Till denna insektordning höra dessutom flera släkten, så- 

 som t. ex.: 



Klosländorna {Panorpa), som hafva en snabelformig mun 

 samt bakersta kroppsringen klumplikt utvidgad, med ett par 

 mot hvarandra böjda utskott. Vingarna tämligen genomskin- 

 liga med tre bruna tvärband och fläckar. 



Ormsländorna {Raphidia) hvars hufvud är fästadt på en 

 lång hals samt slutligen de bekanta trollsländelika 



Myrlejonen [Myrmelcon). Hur deras larver lefva i af 

 dem förfärdigade, trattformiga gropar i sanden, i hvars botten 

 de ligga gömda och med sina långa käkar gripa nedfallande 

 insekter, torde af de flesta vara kändt. 



Nu återstår blott att omnämna ännu en insektordning, 

 men denna mycket artrik, nämligen: 



Steklarna, inom hvilken finnas såväl skadliga som nyttiga 

 djur. De hafva nästan alltid fyra genomskinliga, af ribbor 

 eller nerver genomdragna vingar. De s. k. Parasitsteklarna 

 äro mycket nyttiga, i det de lägga sina ägg utanpå eller inuti 

 skadeinsekters larver. Deras larfver lefva vanligen i värd- 

 djurets kropp under liknande förhållanden som parasitflugornas. ' 



6 



