v lampa: några for trädgarden nyttiga insekter. 215 



Förpuppningen sker antingen utanför eller inuti den döende 

 larven. Kålfjärilns larver t. ex. angripas och dödas slutligen af 

 larverna till en liten parasitstekel, af Wahlbom kallad "Gulbenta 

 småbuken" {Microgaster Glomcratus L.). Värddjuret lefver så 

 att säga med litet lif tills de många parasitlarverna uttränga ur 

 dess kropp. Då detta skett, samlas dessa på ett ställe å ett blads 

 undersida i en klunga och bilda små, svafvelgula kokonger, 

 h vilka af mången tros vara kålfjärilns ägg och följaktligen 

 dödas. Detta är, som man ser, ett stort misstag, som länder 

 till skada, då de små kokongerna, ofta ett femtiotal, komma 

 att lämna kanske hälften så många förstörare af kålmaskar. 



Andra, lika små parasitsteklar, lefva uti fjäril- eller andra 

 puppor, t. ex. Puppmördaren, (Dahlh.), Ptcromalus Puparum 

 SwED., ibland i hundratal. De angripna pupporna få en mör- 

 kare färg än vanligt och böra ej förstöras. Pteromalinerna 

 äro lätt igenkända därpå, att deras framvingar sakna den 

 mörka fläcken i framkanten äfvensom alla längsribbor. De äro 

 vanligen gröna och metallglänsande samt utgöra en mång- 

 fald arter. 



De s. k. Äkta parasitsteklarna äro ofta ganska stora 

 insekter, som lägga ett eller flera ägg inuti eller utanpå andra 

 insekters larver, hvilka därigenom synas föga lida, utan fort- 

 sätta att äta och växa samt gå i puppa. Då parasiten för- 

 puppats, dör likväl värddjuret. Många arters honor hafva en 

 mer eller mindre lång äggläggningsapparat, medelst hvilken de 

 kunna åtkomma och »sticka» värddjuren, äfven då dessa äro 

 gömda i springor och dylikt. 



Den å taflan befintliga fig. 19 framställer en art af släk- 

 tet Pimpla, nämligen P. Arctica Zett., hvars af komma träf- 

 fas i pupporna af nunnan {Ocncvia Monaclia L.) samt gräs- 

 flyet eller »gräsmasken» {Characas Graminis L.) och är myc- 

 ket allmän, isynnerhet mot slutet af dessa skadedjurs härj- 

 ningar. 



En annan familj består af de s. k. Rofsteklarna, bland 

 hvilka märkas: 



Sandsteklarna {Mellinits), som hafva kort bakkropp, 

 fästad genom ett päronformigt skaft, och lägga sina ägg "i 

 af dem själfva utgräfda gångar i jorden eller gammalt trä, 



7 



